Spolu s rozrušením achromatického vřeténka rušena je také jednot¬ 
nost a soudržnost dělící figury. Výslovně podotýkám, že to mohou býti 
dva zjevy souběžné, nikoli však kausálně na sobě závislé, ač kausální zá¬ 
vislost jich nikterak není vyloučena. 
Přestávaje na těchto zprávách o svých pokusech chci ke konci 
připomenout!, že by bylo velmi důležito vyšetřiti, jak by se chovaly dělící 
figury v buňkách naplněných cytoplasmou, t. j. v takových, které ještě 
nemají velkých vakuol. K tomu by nezbytně bylo třeba užiti větší cen- 
trifugální síly. Velké vakuoly totiž splynou při centrifugování dostatečně 
silném v jednu jedinou, jež v buňce zaujme polohu dostřednou, do ní 
Obr. 9. Jako obr. 5. Ve střední řadě maličko deformovaná metakinesa. 
večnívá, pokud v podélném směru buňky stojí, figura s cytoplasmou, 
která ji obklopuje. Povrchové napětí vakuoly dovnitř figurou vchlípené 
tolikéž tlačí figuru a snadno ji vysune z polohy labilní rovnováhy. V tom 
ohledu působí ve stejném smyslu se silou odstředivou. Přes to by nebylo 
bez zajímavosti zvěděti, jak se chovají dělící figury, na něž lokální po¬ 
měry dané přítomností veliké vakuoly v buňce nepůsobí. Pokud se týče 
konsistence dělící figury, nemění na našich vývodech přítomnost velké 
vodní vakuoly v buňce pranic. 
Vystavíme-li centrifugované kořeny normálním poměrům, vrátí 
se jádra i dělící figury, pokud jsou volné, do své normální původní polohy. 
Nejdříve se vracejí jádra, která se připravují k dělení a figury dělící, pak 
jádra v buňkách meristematických, nejpozději jádra v buňkách, které 
již pozbyly schopnosti dělící. Tam jakoby na centrální poloze jádra ne- 
