dostavení se minima na jistém místě spektra srovnávajíce jasnost tohoto 
místa s jasností nejbližšího spektrálního okolí, jest při spektrofotometru 
pozorování omezeno výlučně na příslušný velmi úzký monochromatický 
obor spektrální. Musíme tedy při spetroskopu míti vnejbližším sousedství 
spektrálním co možno prudký vzestup jasnosti, jinými slovy tmavý pruh 
velmi ostrý, při pozorování spektrofotometrickém naopak je rozdělení 
jasnosti v ostatní části spektra vůbec naprosto lhostejné. To znamená, 
že při spektrofotometru můžeme očekávati stejnou přesnost v zastavování 
na minimum achromatické neb v bezprostředním sousedství achromasie 
ležící, jako na kterékoliv minimum vyššího řádu, což tedy je podstatný 
rozdíl a výhoda proti spektroskopu. Spektrofotometr koná' zde prostě 
úlohu monochromatoru. Mimo to lze při fotometru očekávati mnohem 
větší citlivost, uvážíme-li podstatný rozdíl zorných polí obou strojů. Je-li 
na pň rozloha spektrální světla, v němž fotometnvjeme, iX, jest při pozo¬ 
rování spektroskopickém posunutí i velmi ostré čáry, jakou minimum 
ostatně nikdy není, o tento obnos stěží patrným, kdežto při fotometru to 
znamena proběhnutí minima celým zorným polem spojené se značnými 
variacemi jasnosti tohoto pole. 
Podrobné experimentální studium úplně potvrdilo tyto předpoklady 
jak z následujícího bude patrno. 
§ 2. Můžeme apriori očekávati, že citlivost methody bude tím větší, 
čím silnější bude osvětlení štěrbiny fotometru a čím ostřejší bude přechod 
od minima k maximu v tomto osvětlení, to jest čím ostřejšími tam budou 
interferenční proužky. Dále je žádoucno, aby osvětlení bylo v celé rozloze 
štěrbiny v každém okamžiku stejné. Poslechům dvěma požadavkům vy¬ 
hovíme, učiníme-li proužky rovnoběžné se štěrbinou (tedy vertikální) 
a umístíme-li štěrbinu do reálné obrazové roviny proužků, tedy do ohniskové 
roviny spojné čočky, kterou světlo z interferenčního refraktoru zachycu¬ 
jeme. Prvá okolnost poukazuje na zdroj světla co. možno intensivní. Zde 
vsak jest nutno šetřili jistých mezí pro velmi rušivé působení vlivů tepel¬ 
ných a více dbáti plného využitkování světla, jež refraktorem prošlo. 
To nastane, je-li toto světlem paralelním, jež se pak shromáždí v téže 
ohniskové rovině, ve které vznikají proužky a tedy na rovině štěrbiny- 
Užil jsem 100 svíčkové žárovky Nemstovy hořící v uzavřené černé komoře 
od stroje tepelně dobře odstíněné, s vertikálním vláknem, tak že štěrbina 
spektrofotometru (štěrbina %) ležela vždy poblíž středu reálného obrazu 
tohoto vlákna, čímž dosaženo uspokojivé stejnoměrné jasnosti příslušného 
fotometnckého pole 1. Osvětlení štěrbiny š 2 fotometrického pole srovná¬ 
vacího 2 dalo se z téhož zdroje pomoci dvou čoček spojných a dvou skle¬ 
něných zrcadel a mléčného skla těsně před štěrbinu L umístěného. 
Úlohou bylo studovati citlivost této methody pozorovací, neboť o tom, 
že zastavování bude stejně přesné na proužek achromatický jako na který- 
kohv jiný, jsem nikterak nepochyboval. Posunoval jsem tedy proužky 
pres štěrbinu š, Jaminovým kompensatorem, který za tím účelem byl 
XVII. 
