kontrolovali správnost zastavení achromasie na příslušný tmavý proužek 
a docíliti v tom velké přesnosti. 
P) Kompensujeme-li dráhový rozdíl způsobený nějakým optickým 
mediem I pomoci jiného optického media II o jiné dispersi, má to za násle¬ 
dek postupování achromasie od místa k místu ve zjevu interferenčním. 
Známe-li dispersi media II a index lomu n media I po jisté X, můžeme 
měříce posunutí achromasie stanovití libovolné n k media I. Takovým 
způsobem určoval na př. W. Hallwachs dispersi zředěných solných roz¬ 
toků, 1 ) při čemž posuzoval koincidenci achromasie s některým tmavým 
proužkem pouze okem, a tedy málo přesně. Tím, že fotometr dovoluje 
toto zastavení kontrolovati s velkou přesností objektivně, nabývá tato 
methoda nové důležitosti. 
Postup měření bude asi následující: Mediem II budiž na př. Jaminův 
kompensator a nechť při něm odpovídá dráhové změně N\ způsobené 
ve světle dané délky vlnité X, ve světle libovolné délky vlnité X* dráhová 
změna q k N Pro medium I budiž v platnosti obdobné číslo q k . Když 
nyní při světle délky X posunujeme interferenční systém mediem I a sou¬ 
časně kompensujeme mediem II, zůstává tento systém nehybný, za to 
však každý jiný systém, náležející 'jisté délce se bude posunovat! Na¬ 
stane pak při vykompensování jednoho dráhového rozdílu X (při čemž 
kompensator nechť působí na př. ve směru -f, medium ve směru —) při 
délce X* dráhová změna [q k — q\) Budiž nyní dáno číslo N té vlast¬ 
nosti, že pri vykompensování dráhového rozdílu N X se achromasie přesune 
právě z jednoho tmavého proužku na druhý. To znamená, že příslušný 
rozdíl dráhový N (q k — q' h ) \ se pro všecka \ vyrovnal právě celé délce 
vlny, tedy platí 
(4) N [q h — q'ú\— ±\, a z toho 
(4') Nq' h = Nq k T 1. 
Analogicky jabo sub a) máme pak 
/(»— 1 ) 
(5) H n k —1) = [N q k ~l)\ a z toho tedy 
(6) ”»~~ I - ?»+!)*» ' * 
n ~ 1 . , NX 
Stanovíme-li tedy n a N pro určité X, máme tím stanovena všecka 
ostatní nk, předpokládajíc, že známe všecka q k kompensatoru. 
§ 4. Uvádím v následujícím za příklad měření disperse na Jaminově 
kompensatoru interferenčního refraktoru, s nímž jsem pracoval. Poněvadž 
jést vyloučena možnost určití tlouštku l vrstvy skleněné, jež intervenuje 
při způsobení nějaké změny optické dráhy kompensatorem, je tím také 
vyloučena možnost stanovití n absolutně. Můžeme však stanovití libo- 
l ) Ann. d. Phys. 47 ., 380^-398, 1892. 
XVII. 
