8 
ze specií v tabulce udané byly měřeny za živa, dlužno dle mého názoru 
vysvětlovati diference ve velikosti různých druhů těchto forem a pro 
definitivní rozřešení této otázky je nutná přesná kontrola ve všech sta¬ 
diích vývoje a všech rázech infekce. Takovouto kontrolou jsem zjistil, 
že sp. Trypanoplasma cyprini Plehn a T. Keysselitzii Minchin jsou sy- 
nonymem sp. T. Borreli Lav. et Mesnil právě tak jako moje specie T. mag- 
num je synonymem T. barbatulae Lég. 
Resumuji tedy tato fakta v ten smysl, že formy obou rodů, cizo- 
pasící v krvi sladkovodních ryb jsou nejvýše druhy biologickými, systema¬ 
ticky vzato však pouze varietami jedné a téže specie. Kloním se tedy, pokud 
se týká rodu Trypanoplasma k názoru Keysselitzovu a rozšiřují tento 
i na rod Trypanosoma (Trypanoplasma piscium a Trypanosoma giscium). 
Trypanoplasma varium (barbatulae) Lég — vývoj. 
— Synonymum : Trypanoplasma magnum Brein. — 
Jako začátek recidivy dlužno vyznačiti dělení dospělých forem, 
čímž povstávají mladá stadia (zvaná indiferentní), která každou recidivu 
charakterisují. 
Tato nejmladší vývojová stadia liší se již za živa menší velikostí 
a jemně granulovanou plasmou, která má slaběji zelenavý nádech než 
formy dospělé. Těmto formám je též vlastní pomalejší pohyb než stadiím 
dospělým a podobá se do jisté míry pohybu vývojových stadií v zažívacím 
traktu piscikol. Rovněž ono typické rozčlenění na základní kmen těla 
(entoplasmu) a undulující membránu (ektoplasmu) tu není ještě vyvinuto. 
Na barvených preparátech (Giemsova methoda) jeví tyto formy (T. I., 
fig. 1., 2., 3., 4., 5.) tuto strukturu: 
Plasma je hyalinní, jemně aJveolámí, téměř homogenní a barví se 
světle modrým nádechem. Jen velmi zřídka se objevují v plasmě červeno- 
fialově zbarvená zrnka, lokalisovaná obyčejně v zadní partii těla. Za to 
typickým znakem (zvláště hojně při některých recidivách) jsou značně 
veliké vakuoly. Tyto, jak jsem pozoroval u forem při dělení, za živa se 
pohybují v plasmě, nejvíce opět v zadní partii těla a zdají se odpovídati 
oněm vakuolám, jež Reichenow u r. Karyolysus vykládá jakožto vakuoly 
s neservmmi látkami. Jich obsah je difusně barvitelný. Jich velikost je 
různá a obyčejně závislá na jejich počtu. 
Pevným charakterem již u těchto nejmladších stadií je však jediná 
vakuola ležící obyčejně u předního konce kinetonukleu. Jest typickým 
znakem tohoto rodu , jak jsem již ve své prvé práci poprvé naznačil, což 
nejnověji potvrzuje Gelei u Trypanoplasma dendrocoeh Fantham. 
Jakkoli plasma je v celku hyalinní, lze již u těchto mladých stadií 
pozorovati, že je v zadní partii těla (viz T. I., fig. 1., 2.) hustší a temněji 
se barví než v přední partii tělesné, kde její zbarvení je vždy tónu svět¬ 
lejšího. 
XVIII. 
