granula, která Léger u této variety popisuje, jsou asi náhodným cizo- 
pasným zjevem, jejž jsem pouze v jediném případě z velikého počtu svých 
preparátů nalezl. Vakuoly v plasmě těchto forem vyskytují se v nepo¬ 
měrně menším počtu a jsou značně menší, při čemž jich obsah je modro- 
růžově zbarven. Za to však neobyčejně zřetelně vystupuje tu vakuola 
u kinetonukleu, která leží bud po straně kinetonukleu (T. I., fig. 15., 10.) 
neb před ním. Její obsah se barví žlutohnědě. Častým zjevem jsou v plasmě 
probíhající bud světle neb silněji růžově zbarvené, podélné pruhy, myo- 
nemy, které se táhnou souběžně s krajovým vláknem. 
Kovněž velmi častým (specielně krásně po barvení fuchsinem amethyl- 
violetí) znakem těchto dospělých stadií je chromatický zbarvené vlákno, 
jež jest asi tak silné jako vlákno krajové a probíhá od předního konce 
kinetonukleu souběžně s undulující membránou, spíše blíže ventrální 
straně než dorsální. V některých případech se přikloňuje ke krajovému 
vláknu (T. I., fig. 9.) takže vzniká dojem, jakoby šlo o dělící se stadium. 
Toto centrální vlákno, které Keysselitz popisuje jako dvojitou centrální 
fibrilu, má asi po mém názoru jakýsi podpůrný význam pro přední partii 
těla, která je význačná hyalinní, plasmou, a domnívám se, že bude po¬ 
dobným útvarem jako „Axialfilament" tiypanosom a jiných flagelátů. 
Že by tato fibrila vznikala v zadní partii kinetonukleu, jak tvrdí Jollos 
proti Keysselitzovi, nemohu potvrditi; naopak shledal jsem ve všech 
případech totéž co Keysselitz, totiž že vznik její dlužno hledati u jeho 
předního konce. 
Kinetonukleus těchto dospělých stadií je na vrcholu svého růstu 
a charakterisuje tyto formy svojí značnou délkou, probíhaje při ventrální 
straně těla, jen výjimkou (T. I., fig. 8.) zabíhaje svým distálním koncem 
do nitra plasmy. Vnitřní jeho struktura je podobně jako u mladých forem 
různá dle toho, v jaké fázi dějů se právě nalézá. Má opět zřetelnou blánu 
a ve světleji zbarvené zóně vnější leží bud podélný kompaktní útvar, 
temně zbarvený, nebo fragmentovaný v různý počet tělísek (T. I., fig. 22a). 
Za živa lze na něm pozorovali pravidelné smršťování, kterým asi řídí 
pohyby předního flagela a krajového vlákna. Barvitelnost kinetonukleu 
je stejně jako tiypanosom daleko větší než trofonukleu. 
Jako východisko pro porozumnění struktury trofonukleu pova¬ 
žuji stadia, u nichž se jádro blíží jádru oněch přechodních, kdy totiž 
jeho struktura záleží z nepatrných zrníček chromatický zbarvených v zá¬ 
kladní, nepatrně barvitelné hmotě pravidelně roztroušených (T. I., fig. 6.). 
V dalším vývoji se chromatická hmota koncentruje v centru nebo zřídka 
na póle jádra v karyosom. Jádro v tomto stadiu má zřetelnou blánu; vy¬ 
tvořením se kaiyosomu vznikla světlá zrna kolem něho, jež se barví oby¬ 
čejně slabě růžově, což by ukazovalo, že v ní je přítomno nepatrné množství 
chromatické substance. 
Struktura karyosomu zdá se při velmi silném zvětšení býti složena 
z velmi nepatrných, chromatických tělísek, která dohromady splývají 
XVIII. 
