22 
cobitis Mitr. a shledal jsem naprostou identitu obou (srovnej vyobrazení) 
jak co do velikosti, tak i co do vnitřní struktury. Z toho důvodu by při 
specifickém označování tato odrůda byla synonymem specie Mitrophano- 
wovy, již jsem prvý popsal v její detailní struktuře r. 1911. Z důvodů 
odrůdového označování ponechám však studované tu formě její původní 
označení. 
Část cytologická. 
V závěrečné kapitole chci se ještě stručně dotknouti některých 
sporných otázek, týkajících se obou jader a resumovati své nálezy. 
Co se týče otázky kinetonukleu, podotýká G. Neresheimer, že jeho 
struktura vlastně nebyla dosud řádně stanovena a že dosud byla po¬ 
pisována jakožto samostatný celek pouze vnitřní jeho část. Tento poukaž 
mohu potvrdit! svými nálezy tak, že skutečně i u kinetonukleu obdobně 
dfe jádra dlužno rozeznávat! část vnější, která jest ohraničena jadernou 
blanou a část vnitřní, již však nelze označiti ve všech fázích vývoje prostě 
jako „Bmnenkorper". Nelze kinetonukleus posuzovati pouze v jedné fázi, 
nýbrž v celém jeho vývoji, o němž ihned podotýkám, že jest obdobný dru¬ 
hému jádru. Tento vývoj resumuji asi takto: 
V době vegetativního růstu a v době klidu dospělých stadii je chro¬ 
matická substance (s plastinem) konglomerována v jednolité těleso které 
touto kondensací jeví velmi značnou afinitu k barvivům (T. II., fig. 22. 
b, c). Teprve pii počínajícím děleni nastává v kinetonukleu změna ve 
vnitřním jednolitém tělese, která se jeví v prvé fázi fragmentováním této 
vnitrní části nejprve ve větší, posléze v menší tělíska (T. I. fig 22 a a fig 
21 .a,b). Toto stadium, které odpovídá tomu, jak je znázornil Keysselitz 
“V 1 ?' 20 ' a ' b ’ J e ho > né jmenovité u stadií při oněch infekcích, kdy 
začina recidiva. Existuje tedy jisté diferencování se původně jednolité, 
jademe substance. J 
Po té následuje vlastní dělení. Zastává-li většina autorů (Keysselitz, 
Gele* atd.) amitotické dělení kinetonukleu, stavím se dle svých nálezů 
na stanovisko Jollosovo, jenž prohlašuje dělení jeho za mitotické, jakkoliv 
jsem nenalezl tak úplně všech fází a komponent tohoto dělení. Názor dříve 
jmenovaných autorů podporuje asi faktum, že nelze nalézti při tomto 
dějem ni patrných ekvatoriálnich destiček. Přes to vše jsou 
nálezy Jollosovy svojí přesností směrodatné a mohu je doplniti tím že 
jsem skutečně nalezl v dělení kinetonukleu stadia telofase (T I fig 20) 
nutně předpokládající mitosu. Jisto jest ovšem, že blána jaderná jest až 
do poslední chvíle přítomna (srovnej s trofonukleem), ale že vnitřní 
chromatická substance prodělává pravidelné mitotické dělení Označil 
bych, maje zření na tyto dle svých nálezův odlišné průvodní zjevy dělení 
kinetonukleu za meromitotické. Po tomto dělení nastává znovu doba 
vegetativního růstu, jež se v prvé fázi charakterisuje tím, že původní 
chromatická těliska pozbývají svojí individuality a v druhé fázi pak 
XVIII. 
