Pokus 32. 
10 cm? roztoku TeO a přidáno za tepla ku 10-46 cm* n/10 KMnO. 
obsahujícímu 1 cm* uKOH. Po přidáni K 2 SO, a usazení ssedliny přes m 
sfutrovano. Stanovením nadbytečného n/10 KMnO, pomocí n/10 O shlé¬ 
dne, že ku oxydaci TeO a se spotřebovalo 4-74 cm* n/10 KMnO. (mfcto 
theorebckých 8-01 cm 3 ). K redukci ssedliny spotřebováno 1-52 cm 5 n/10 O. 
Vykazovala tedy ssedlina druhého dne složení již jen MnO,.^. 
Tyto pokusy provedeny byly za takových podmínek (t. j. stáním 
pres noc), aby se vzniklá ssedlina mohla ve styku se zásaditým pennan- 
ganátem rozložití, jeví-li k tomu náklonnost, což pokusem potvrzeno. 
O účinku jemně rozptýlených kysličníků manganu na zásaditý per- 
manganit bude pojednáno v závěrečné stati. 
Pokusy v prostředí kyselém. 
Nejprve bylo provedeno několik pokusů v prostředí kyselém, aby 
se skontrolovalo, kolik cm* permanganátu dle reakce I. náš roztok tellu- 
rový k oxydaci vyžaduje. 
Roztok kyseliny tellurové jest n/20-ní x f ( = 1-002) vůči perman- 
ganatu zásaditému, účinkujícímu, dle III. Poměr mezi reakčním sché- 
matem III. a I. jest tento : 
III. 3Te IT + 2Mn vu = 3Te VI + 2Mn IV 
«f) 
I. 5 Te lv + 2Mn VI1 = 5Te VI + 2Mn" *) 
10(-) 
Z toho vyplývá, že tutéž mohutnost oxydační, kterou v zásaditém 
prostředí jeví ku př. 10 cm? n/10 KMnO,, mající disposici 0-6 (•) má v pro¬ 
středí kyselém již 6 cm* n/10 KMn0 4 anebo, že vůči stejnému množství 
roztoku naši kyseliny telluričité, jež jest oproti zásaditému permanganátu 
n/20-ní, jest kyselý permanganát silnější v poměru 10 : 6 = 33-3 : 20, 
t. j. naše kyselina telluričitá jest vůči němu n/33-3-ní. Spotřebuje-li s<! 
dle theorie na 20 cm* našeho roztoku TeO s k oxydaci 10 cm* n/10 KMn0 4 
v prostředí zásaditém, musí se ho v prostředí kyselém spotřebovati jen 
6 cm* neboť obě tato množství mají v sobě 0-6 (•). Po znásobeni f = 1-002 
bude theoretické množství n/10 KMnO,, potřebné k oxydaci 20 cm* naší 
n/20-ní kyseliny telluričité, obnášeti 6-012 cm a . 
*) Dle tohoto schématu I. vypočítává se z množství spotřebovaného per¬ 
manganátu množství g TeO„ titruje-Ii se roztok v prostředí kyselém anebo v zá¬ 
saditém, načež po okyselení H t S0 4 a pak po přidání n/10 O do konce reakce opět 
n/10 KMn0 4 a odečte-li se množství posledního, jež připadá na kyselinu šťavelovou 
od množství permanganátu celkem spotřebovaného. Lze tedy pro stručnost vv 
jadřovati proces tak, jakoby reakce dle tohoto schématu skutečně probíhala ' 
XIX. 
