34 
Brand a Ramsbottom *) nepozorovali při použití 4% roztoku KMn0 4 
a skoro 20% louhu draselnatého žádného zeleného zabarvení. Dle Sackura 
a Taegenera 29 ) tvoří se však při vaření permanganátu s KOH, jenž je 
v poměru ku KMn0 4 8-normální, manganát a vyvíjí se kyslík. 
Avšak i při nižších temperaturách a při menší koncentraci přítom¬ 
ného KOH nalézá se kyslík v takovémto zásaditém KMn0 4 ve stavu 
napětí, a jestliže z tekutiny neunikne v plynné formě, jest tím vina přílišná 
pozvolnost reakce (dle autorů ,, Reaktiontrágheiť ‘). 
Dle Bodlándra 20 ) obsahuje každý oxydační prostředek volné atómy 
kyslíka, které za jistých okolností mohou z roztoku v podobě molekul 
kyslíka unikati a rozklad tento může pak stejným způsobem dále pokra- 
čovati. Bodlánder praví: 
„Jedeš Qxydationsmittel muB also von selbst unter Entwickelung 
von Sauerstoff zerfallen." 
To platí též o roztocích permanganátu. 
Morse, Hopkins a Walker 31 ) studovali tento rozklad 
u kyselých roztoků permanganátu, které v úplně čistém stavu (filtrované) 
rozkládají se velmi pomalu, ale samovolný rozklad nastává zahříváním, 
na světle a pí i vysoké koncentraci. Tento rozklad je ale obzvláště zrych¬ 
lován, je-li přítomen Mn0 2 . Uvedení autoři vysvětlují toto zrychlení 
rozkladu pomocí Sfn0 2 tím, že se na jeho povrchu kondensují atómy 
kyslíka, které, jak již dříve řečeno, povstávají samovolným rozkladem 
permanganátu, čímž nastala na místech těch větší koncentrace, takže se 
rychleji spojují v molekuly kyslíka a tyto tvoří na povrchu práškovitého 
kysličníka snadněji bublinky, nežli v homogenním roztoku. Účinkuje 
tedy Mn0 2 jako katalysátor, což není zjev ojedinělý. Je ku př. známo, 
že se kysličník vodičitý za přítomnosti Mn0 2 velmi rychle rozkládá. 
Totéž bude platiti asi také o rozkladu permanganátu v roztoku zá¬ 
saditém působením MnO a anebo jeho hydrátu, který se v pokusech v této 
práci vypsaných při oxydaci permanganátem v různých způsobech redukce 
s ní souvisejících pravidelně vyloučil. 
Aby se seznalo, jaký vliv měl na průběh reakcí mnou studovaných 
tento katalytický rozklad permanganátu anebo jak veliké množství per¬ 
manganátu se asi působením MnO a mohlo rozložití, byly podniknuty 
tyto pokusy: 
Nejprve bylo zkoumáno, zda-li a jak dalece se permanganát rozkládá 
za teploty 60® C u přítomnosti různého množství nKOH, za kteréž teploty 
byly prováděny veškeré pokusy naší práce, uvedené pod značkou za tepla. 
i8 ) Joura. f. prakt. Chem. 82, 336 (1910). 
*•) Zeitschr. f. Elektrochem. 16, 170, 1910. 
") G. Bodlánder: „tlber langsame Verbrennung." Ahrensova sbírka, III. 
3vazek, seš. 11 a 12, str. 422. 
.“) Morse, Hopkins a Walker, Amer. Chem. Journ. 18 401 (1896); 20. 
XIX. 
