14 
Při určování malých množství (ca 0* *001 g P 2 0 5 ) bylo pracováno 
stejně, ale zmenšen objem a tím zvýšena při stejných roztocích koncen¬ 
trace H 2 MoQ 4 . 
Vliv HCl, HF, H 2 S0 4 , H 2 Sí 0 3 , solí železitých a organických 
oxykyselin na složení fosfomolybdenanu ammonatého. 
Při studiu příslušné literatury jest nutno uvažovati, zda-li měl 
autor na mysli jen úplné vyloučení kyseliny fosíorečné bez ohledu na složení 
fosfomolybdenanu, nebo vylučování sedliny konstantního složení, vhodné 
pro methody přímé. 
HCl. O vlivu HC1 se názory úplně rozcházejí. Uelmans 88 ) myslí, 
že jest přítomnost HC1 závadná; Fr es e n iu s “) a Hundeshagen 84 ) 
tvrdí opak. Že nesmí býti při stanovení P v železe přítomny chloridy do¬ 
kazuje L uc a s 85 ) a Woy. 86 ) 
Revisí této otázky bylo zjištěno, že v roztocích, obsahujících spo¬ 
lečně HCl a HN0 3 nelze dle předpisu Woyova sraziti kyselinu fosforečnou 
kvantitativně, čehož lze dosáhnouti dosti dobře v roztocích, obsahujících 
pouze HCl a chloridy. Kyselina solná však působí za stejné koncentrace 
jako HN[0 3 daleko rušivěji na srážení než pouhá HN0 3 . 
Pokusy provedeny s roztoky Woyovými, v nichž nahrazen NH 4 NO a 
chloridem ammonatým a dusičná kyselina chlorovodíkem. 
Výsledky byly tyto: 
Sráženo g 
P.O, 
Váha modré 
látky 
Vypočtený P,0 5 
(P í O,:MoO g =l :24) 
Difference 
0*05 
1*2649 
0*0499 
— 0*0001 
0*02 
0*5062 
0*0199(7) 
— 0*0001 
0*001 
0*0192 
0*0008 
— 0*0002 
Že zabraňuje směs chloridů s dusičnany srážení, dokazují pokusy. 
Sráženo vždy 0*02 g P 2 0 5 : 
1. HNO a + NH 4 C1. nalezeno 0*01899 g P 2 0 6 
2. HCl + NH^Os. „ 0*01933,, „ 
3. (HN0 3 -f-HCl)4-(NH 4 N0 3 -fNH 4 Cl) „ 0*01967,, „ 
K ) Uelmans, Dingl. Polyt. J. 218 (1895), 492. 
«} Fresenius, Z. fůr anal. Ch. 3 (1864), 446. 
**) Hundeshagen, viz pozn. 13. 
*■) Lucas, Chem. Centralblátt 1897, 189. 
*) Woy, viz pozn. 2. 
XX. 
