Johannit. 
První zprávu o johannitu podává John (1) r. 1821, který dostal 
od horního aktuára F. Pešky jediný exemplář minerálu nalezeného 
r. 1819 na Staré chodbé Dušního díla v dole Eliášově v Jáchymově a po¬ 
važovaného za uranovou slídu. John poznal v pěkně zeleném nerostu na 
základě kvalitativní zkoušky síran uranu a popsal nový minerál pode 
j ménem ,, UranvitrioV ‘. 
Ye svém popisu uvádí: Pěkně smaragdově zelený minerál, někdy 
barvou do jablečné zeleni přecházející, vyskytuje se v krystalech, a to 
v stlačených hranolcích 1 až 3 čárky dlouhých (2—6 mm), jež tvoří ex¬ 
centrické druzy. Má za to, že jsou i jiné tvary přítomny (mimo hranol), 
jež však na svém materiálu nemohl určiti. Minerál průhledný a intensivně 
skelně lesklý, je-li jablečně zelený, bývá neprůhledný a má menší lesk. 
Jest kruchý a dá se snadno rozetříti. Na základě kvalitativní zkoušky 
jest to vodnatý síran uraniČitý (schwefelsaures Uranoxydul). 
Spolu s Johnovým „ uranvitriolem “ vyskytoval se Žlutý okr uranový 
(basisches schwefelsaures Uranoxyd) a sádrovec v jemných jehličkách. 
Většina kusů z prvního nálezu přišla asi do znamenité sbírky zmí¬ 
něného aktuára Pešky v Jáchymově, jež r. 1827 byla hrabětem Kašparem 
Stembergem koupena pro Museum král. Českého; vzácný nerost byl Hai- 
dingerem důkladněji prozkoumán zejména po stránce morfologické a fysi- 
kální a pojmenován „johanniť‘ na počest arcivévody Jana. 
Konečně třetí a poslední údaje na základě vlastního zkoumání 
pocházejí od Yog 1 a (3) 1857 a Lindackera, jehož kvantitativní 
analysy Vogl podrobně podává. 
Vlastnosti morfologické. 
Johannit jest jednoklonný, jak již uvádí H a i d i n g e r (1) (hemi- 
prismatisch) a Mohs-Zippe (8) (hemiorthotyp). 
Krystalky jsou vždy velmi 
malé, což poznamenává i Hai- 
d i n g e r na omluvu toho, že ne- 
vypočítal ze svých měření zá¬ 
kladní pyramidy. Jsou vždy 
sloupcovité nebo tabulkovité a 
vždy protáhlé ve směru ortho- 
diagonály. Pokud jde o jejich 
rozměry, byl největší mnou mě¬ 
řený málo přes 1 mm dlouhý, 
většinou byly daleko menší a 
krystaly, jejichž rozměry uvádí John (1) na 1—3 čárky (2—6 mm), 
byly by pravými obry proti našim. Proto třeba též měření H a i d i n- 
XXI. 
