Práce, jak zde jest předložena, byla dokončena ve válečné době za 
krátké dovolené koncem dubna a začátkem května 1915 auktoru k zo¬ 
tavení povolené, a nebylo času dříve získané výsledky přezkoušeti a dů¬ 
kladnějších nabýti. 
Hustota johannitu byla stanovena třikrát suspensí v jodmethylenu, 
jehož hustota k tomu právě postačila, na h — 3 307 při 20° C. — Hai¬ 
dinger (2) stanovil hustotu zajisté pyknometrem a uvádí pro 16° C 
číslo h = 3*191, tedy o více než 0*1 méně než mnou velmi přesně stano¬ 
veno, což je srovnáním přesnosti methody pyknometrické při zajisté 
nepatrném množství zkoumaného materiálu s přesností methody suspensní 
snadno vysvětlitelno. 
Tvrdost jest bud stejná jako tvrdost soli kamenné, tedy t = 2, nebo 
snad o něco vyšší, protože je možno rýpati sůl, ne pak vápenec, kdežto 
je rýpání johannitu pro nepatrné rozměry jeho krystalků téměř vyloučeno. 
Haidinger (2) uvádí / = 2— %y 2 . 
Štípatelnost pozoroval Haidinger ve stopách dle a (našeho 
x (011)) a dle plochy, která odnímá ostrou hranu b a c (našeho e (102) 
a a (100)). Byla by to tedy nějaká plocha pásma orthodiagonábíího. 
Mohs-Zippe (8) uvádí štípatelnost dle P + oo [a) - % (011) a druhou 
dle Pr -f oo = (010); tento druhý údaj jest nesprávný a byl přejat i Mil- 
lerem a Goldschmidtem. 
Zkoumání štípatelnosti je znesnadněno nejen nepatrnými rozměry 
krystalků, nýbrž i rýhováním štípatelnosti a patrně i translací vzniklým, 
jakož i častým hypoparallelním srůstem. 
Pozoroval jsem dosti dobrou štípatelnost dle plochy spodové c (001) 
a dle * (011), rýhování je naznaCeno na přiloženém obrazci (obr. *.), ve 
kterém jest plocha nákresu e (102). 
Vlastnosti optické. Zhášení i výstup jedni optické osy jsou ta¬ 
kové, íe nesouhlasí s morfologicky zjišténou příslušností k soustavé jednoklonné. 
V mikroskopu zjištěn plochou e (102) výstup jedne optické osy a pri 
natriovém světle mohlo býti zjištěno, že je rovina optických os uchýlena 
od orthodiagonály přibližně asi o 10* (obr. 4.). 
Při studiumorfologickém byl na tuto okolnost vzat zřetel, pnslusnost 
k soustavě trojklonné však z goniometrických studií není patrná tak, aby 
mohla být definitivně stanovena. 
XXI. 
