10 
Ona typická choroba dle mendlovských zákonů přenosná, o níž byla 
zmínka učiněna, je t. zv. sordago 1 ) (Correns 1912). 
Objevovala se v kulturách Corrensových u Mirabilis Jalapa 
po řadu let. Listy, jež jí byly napadeny, jevily se od špičky počínajíc jemně 
světle hnědě kropenaté, též listeny kališní, a sice nej starší listy nejdříve. 
Skvrny byly umístěny v jakýchsi prohlubinkách, posléze pak navzájem 
splývaly. Spodní strana listová zůstávala zdráva. Posléze svinují se listy 
poněkud na kraji, zůstávají však právě tak dlouho na živu jako listy zdravé. 
Rostliny trpí očividně nemocí, neboť zůstávají ve vzrůstu za normálními 
exempláry pozadu, z dáli pak vyhlížejí jako poprášené, špinavé. Odtud 
jméno. Změny chorobné spočívají v tom, že jednotlivé palisády, naduřují, 
aniž by se při tom prodlužovaly, takže nabývají až trojnásobné šířky. 
Při tom stlačují sousední buňky tak, až se stávají podobnými pouhým 
proužkům. Časem dělí se příčnými přehrádkami, posléze však ztrácejí 
turgor, odumírají a s odumírajícími buňkami pokožky kollabují. Tím 
povstávají světle hnědé, vkleslé skvrny. Nejnápadněji vystupuje nemoc 
tato u formy typické, snad asi proto, že hnědé skvrny kontrastují od plně 
zeleného parenchymu. Jinak objevuje se i u formy chlorinové a variegátní. 
Přenosnou infekcí není. Nějakého parasita Correns v buňkách ne¬ 
nalezl. Jest však dědičnou semeny. Při autogamii se ukazuje, že potomstvo 
sestává z jedné čtvrtiny rostlin sordidních a ze tří čtvrtin normálních. 
Sordidní exempláry dávají při autogamii původ opět sordidním individuím, 
zelená individua štěpí jako prve. Jedná se zde tedy o typické monohybridní 
štěpení, znak „sordida" podmíněn jest jediným genem (génou). Recessivita 
jeho projevuje se pak do té míry, že stěží lze rozeznat i heterozygoty od 
zelených homozygotů. 
Correns vylučuje možnost, že by se jednalo o dědění disposice 
nemoci, jež by povstávala vždy novou infekcí u každého individua. Co 
by však bylo příčinou její, dosud nelze říci. Význačné jest v každém případě, 
že chorý stav není znakem dominantním, jak to pozorujeme skoro bez 
výminky u dědičných chorob. Co se týče řezů, nalezl Bif f en 2 ) (1907, 
1912), že resistence různých sort pšeničných oproti Pucdnia glttmarum, 
ačkoli může býti pozměněna do jisté míry jistým způsobem hnojení (tak 
na př. podporují velice vznik rživosti minerální sole + dusičnan, sole 
ammonaté a superfosfát resp. tyto látky a síran hořečnatý jako hnojivo), 
jest vlastností dědičnou, jež štěpí při křížení zcela dle zákonů Me n dě¬ 
lo v ý c h. A sice nalezl ji recessivní při křížení sort resistentních a velmi 
1 ) Correns C., Sordago, eine nach Mendelschen Gesetzen vererbte Krank- 
heit. (Verhandlungen 84. Versammlung deutscher Naturf. und Árzte. Můnster, 1912, 
pg. 250 seq.) 
2 ) Biff en R. H., Studies in the inheritance of disease-resistance. I. (The 
Journal of agricultural science 1907. Vol. II, pg. 109 seq.) 
Týž, Studies in the inheritance of disease resistance II. ^Tamtéž, 1912, Vol. 
IV., pg. 421 seq.) 
XXIV. 
