působení aleuronového organismu. Zde musí zasáhnoutí ještě další studia. 
Především bude nutno studovati biologii aleuronových hub v buňkách 
obilnin i s tohoto hlediska, ovšem pak také daleko větší počet panašo- 
vaných rostlin cytologicky prohledati. Rozumí pak se ovšem samo sebou, 
že výklady o aleuronových houbách jako příčinách panašování pokládá 
referent za hypothetické. Zajisté že také jiné, semeny přenášené houby 
mohly by podobně působiti. 
Ještě o jedné věci jest nezbytno se informovati. Ani ne snad proto, 
aby získán byl úplný obraz o důležitosti, jakou má studium cytologie pro 
četné otázky dědičnosti, nýbrž že pokládá referent za svou povinnost 
o všech stránkách svého problému přemýšleti, tedy také o zjevech, které 
by na pohled poněkud odlehlými se zdály, než aby aspoň z části mohly 
býti pro ně uplatňovány tyto hypothesy. 
Johannsen 1 ) (1908, 2 seq., 1913, pag. 650 seq.) sděluje, že v jedné 
garantovaně čisté linii fazolí jeho kultur objevila se jedna rostlina sektorielně 
panašovaná. Potomstvo semenné bílého úžlabního prýtu, jenž vznikl 
z tohoto sektoru, bylo úplně bílé. Autor se domnívá, že to byla pupenová 
mutace, která dala vznik bílému sektoru. Podobně objevily se v potomstvu 
teže linie GG dvě rostliny, jež vyrostly jako exempláře „aureové — chlo- 
nnové a podržovaly tento znak ve svém potomstvu konstantně. Objevily 
se zcela bezprostředně a povstaly nejspíše tím způsobem, že předcházejí- 
C1 ?,. r ° U v y s ^°' u PÍl a podobná „aureová" pupenová mutace na jedné části 
ros y mateřské, jež asi byla přehlédnuta, vyvinula pak lusky aureové, 
. tak v é ^vořily semena „aureová". Nej důležitější v obou případech 
]e okolnost, že jedná se o rostliny, které byly garantovaně homozygotické, 
takže,s°u tyto zjevy považovány J o h a n n s e n e m za změny mota- 
. * Z f bezprostředně, náhle vystupující změny genotypické. Kdyby 
? y S arar| továno, že mění se zde naprosto genotypus, pak ovšem 
°“l by b ^V UV f dény pHpady tyt0 ^ doklady skutečných mutací. To. 
, L- predch | oz chrádkách sděleno, nezdá se však dle mínění referentova 
- Upn ° n s P ravn °st tohoto stanoviska. Jmenovitě sektorielně 
^našované exempláry řepy mohly by býti srovnávány s případem bílého 
J í mSen ° Va a moWy by zde ^ ovíjeny tytéž otázky, zvláště 
írsrr n ta ° «*** jJLm 
chimě " °°'® no n příležitosti vysvětlování vzniku pelargoniových 
můTlf,; te ^. rtráta cWoroťyllu » ^ela málo buněk Embryonálních 
Bvln taiz * íE? VZn * cele partle pančované, sektoru i jiného útvaru, 
šování „-•* ° Z > zce * a do^ře mohlo by vzniknouti takovéto pana- 
vvs+uraf-mErE DĚ ’ aké ' třebaže veImi slabě virulentní a velmi skromně 
1C1 on y v f^chto buňkách. Není daleko tedy odtud k myšlence, 
ind. AbJ.im, Bd*i ^ Kn0Spenmut ation bei Phaseolus. (Zeitschriít fůr 
Týž, Elemente der exakten Erblichkeitslehre 1913, II. Aufl. 
XXIV. 
