zda nedostala se houba „aleuronová" do některých buněk embryonálních 
resp. nerozrostla-li se zde intensivněji než dříve za poměrů normálních 
a rozrůstajíc dále s vyvíjejícím se vegetačním vrcholem, zda nepůsobila 
panašování. (Ovšem že mohla stejným způsobem uplatniti se nějaká „cizí" 
houba, jež zahostila se již na př. ve vaječné buňce květu.) A anáíogně 
nestalo-li se tak i při vzniku Johannsenova bíle sektorielního 
fazolu. Neboť u rostlin luštinatých nacházíme v dělohách také zrnka 
aleuronová, a jest jen otázkou, dalších prací, zda i zde nenajdou se jich pů¬ 
vodci — nějaké hyfy. (Bylo by vlastně důležito i ona semena, u nichž se 
neudává přítomnost aleuronových zrn v endospermech,- aspoň ne v ta¬ 
kových množstvích, jak to pozorujeme u typických příkladů aleuronových 
rostlin, prozkoumati s tohoto stanoviska; tak i semena cukrovky a jiných 
rostlin.) Jestliže by pak byla dokázaná přítomnost nějakých hub i v pa- 
našovaných fazolech obou typů Johannsenových, pak sotva 
mohlo by býti považováno vystoupení albikace u těchto rostlin za změnu 
genotypickou, za čistou mutaci. Jednalo by se zajisté o určité změny ve 
fysiologii buněk, jež hostí houby jinak restringované, změny, které mohou 
vystoupiti náhle, z „vnitřních důvodů", tedy do jisté míry mutativně 
Í9UA0JS) zde však údaj Johannsenův, 1909, pg. 6: „Die aurea 
Form fordert vielmehr Wárme, vielleicht auch mehr Licht, ais die Stamm- 
form"), kteréžto změny měly by následkem, že houby staly by se virulent¬ 
nějšími. Takovéto změny mohou se však týkati fysiologie výživy hub 
těchto, mohou spočívati na př. ve stoupnutí obsahu cukerného buněk sou¬ 
sedících s buňkami „aleuronovými" (na př. ve vegetačním vrcholu sa¬ 
motném), kteréžto nepatrné změny mohou přivoditi rozrostění se hyf 
v těchto buňkách, umožniti jich příchod do pletiv dalších a trvalé, ovšem 
regulované vystupování v pletivech se diferencujících, jež následkem 
jejich přítomnosti nabývají pak znaků albikátních. Nepatrné příčiny 
mohou míti dalekosáhlé následky v biologii dotčených rostlin. Takovéto 
malé změny v obsahu buněčném (hypothetické stoupnutí koncentrace 
cukru a j.) pak sotva lze pokládati za projevy pravé mutability. 
I případy Johannsenovy jsou však jen dalším dokladem 
toho, že jest nutno počítati při zjevech panašování s četnými podmínkami, 
které mohou vystupovati eventuelně jako „faktory" při dědění a které 
činí náš zjev v této příčině úplně analogním přenášení jiných vlastností, 
jak již bylo ostatně zmíněno. Johannsen udává, že týmže způsobem, 
jako sektorielní panašování u Phaseolu, to jest bezprostředně a jako jakási 
pupenová variace vystoupila u téže linie fazolů úzkolistá forma prýtová 
a patrně sem náležejí také jiné případy t. zv. pupenových variací, náhlé 
vystupování forem laciniátních, „floře pleno", sektorů anthocyanových 
u lísky (de Vři es, 1 ) Arten, 1912) atd., pokud nejsou vybavovány 
*) H. de V r i es, Arten und Varietáten andihre Entstehung durch Mutation. 
(Úbersetzt von Klebahn.) 1906. 
XXIV. 
