tvoření škrobu v listech. Zcela nepochybně pak bylo umožněno tomuto 
parasitu vystoupení v listech sbastardováním dvou druhů sobě cizích. 
Máme zde tedy krásný příklad škodlivých pro rostlinu účinků bastardování. 
Jak blíže vysvětliti tyto účinky, není jasno. V každém případě zaváděny 
jsou bastardací v heterozygota podmínky, jichž nebylo u rodičů a jež 
umožňují vegetování houby v buňkách. Jest možno, že bastardní individua 
jsou do té míry oslabena vůči houbě, že neodolají její infekci. Tento případ 
zvláště je důležitý pro zemědělství (mosaiková choroba bakterielní u řepy, 
řezy, Ustilago atd.) jmenovitě pro ta léta, kdy jsou podmínky vhodné pro 
zvýšené rozmohnutí se mikro- i makroparasitů. Jedná-li se zde o infekce 
z vnějška či o infekci houbami, jež na př. obaly semennými nebo i embryony 
samymi se děje, na věci nerozhoduje. Hlavní věcí je realisování podmínek, 
jež mohou vyvolati usídlení se hub ve větší míře v buňkách. Poněvadž pak 
pylem sotva se může tak širokohyfá houba, jež asi v buňkách nefruktifikuje, 
vnášeti v jinou rostlinu, naskýtá se možnost, že již v mateřském orga¬ 
nismu může vegetovati, ale restringovaná ve svém vystupování, takže bez 
oplození cizím pylem nedošlo by k intensivnějšímu rozšíření jejímu. V tom 
případě mohli bychom případněji mluviti místo o náchylnosti o „zatížení" 
individuí rostlinných vzhledem k určité abnormitě. Nepochybný doklad 
tohoto zjevu máme dle mínění referentova v Ehle-o vě bíle štěpících klíč¬ 
cích u obilnin, u nichž albikace tato je asi způsobována „nerestringovanou" 
činností nějaké houby, snad semenné. „Zatíženými" jsou v tomto případě 
exempláry hetezygotické. V jich dědičné formuli zastoupeny jsou beze vší 
pochyby faktory abnormity albikátní, jsou však latentními či lépe řečeno 
dominancí učiněny neúčinnými právě tak, jako na př. u člověka po řadu 
generací neobjevuje se určitá, event. chorobná vlastnost, jsouc přítomností 
jiných faktorů paralysována, až propukne v homozygotovi stejnoznačných 
faktorů. Právě tak jsou zelení heterozygoti na pohled zdravými, de facto 
však „zatíženými". V obou však případech štěpení gametové hraje 
stejnou roli. Ovšem že albikace tato s hlediska referentova byla by zjevem 
spíše symbiotickým než parasitémím. 
Co se pak týče významu, který má vyštěpování bílých klíčků pro 
praxi, uvádí Johannsen (Zeitschr. I. 1908, pg. 4 ), že kultivoval rassy 
ječmenné (pocházející z Lyngby a Tystofie), u nichž jinak zcela normálně 
vyhlížející obilky dávaly 30-50% čistě bílých klíčních rostlin. Takové 
rassy ovšem sotva by mohly býti počítány za výnosné. Referent všímal 
si tohoto zjevu na podzim 1913 na polích v Cechách a nalezl, že některé 
osevy žitné měly vskutku dosti značný počet klíčků chlorofyllu prostých. 
Zdali měl by počet tento význam pro praxi, bylo by žádoucno stanoví ti 
cílevědomými pokusy s různými sortami (česká sorta Saturnus v kulturách 
referentových také tvoří bezchloroťyllové klíčky), kteréžto práce respekto- 
valy by také vztah křížem přirozeného, neúmyslného ke zjevu tomuto atd. 
Z vlastních kultur může referent uvésti za doklad panašování vystu¬ 
pující po skřížení křížence mezi žitem Saturnus 9 x Monstre d- Mezičet- 
XXIV. 
