3. Zvláště zajímavý případ, který nemá analogie pH zobrazování 
sférickým zrcadlem, nastává, je-li y R t < z < y iř 2 . 
Tu jest 
Nehledime-li k zvětšení a k deformacím obrazu, můžeme shmouti 
resultát takto: Díváme-li se stojíce na rovině xz, která protíná zrcadlo v hlav¬ 
ním normálním řezu o vetší křivosti, z přiměřené dálky proti dutému zrcadlu 
a je-li předmět mezi oběma ohnisky, jeví se nám obraz právě tak, jak by se 
jevil předmět pozorovateli přímo naň se dívajícímu a stojícímu na rovině xz 
blízko zrcadla. 
Z toho plyne: otočí-li se zrcadlo při nezměněné poloze předmětu 
o úhel <p kolem osy O z, otočí se obraz o úhel 2 <p kolem téže osy atd. Přímka 
*1 jest reální, k 2 virtuální. 
4. Jde-li konečně o zrcadlo konvexní, můžeme vžiti z < o . Pak 
jest -y i y kladné (i? x i R 2 jsou kladná čísla); přímky k x i k 2 jsou virtuální 
a zrcadlo působí podobně jako konvexní zrcadlo sférické. 
Předpokládejme nyní, že zrcadlící plocha je sedlovitá. Hlavní polo¬ 
měry křivosti mají nestejná znamení; označení volme tak, aby 
R 2 <o<R 1 
Prvnímu ohnisku ( o, o, y , přísluší první středkřivosti (o, o, R t ) 
a rovina xz prvního hlavního normálního řezu; podobně druhému ohnisku 
^0, o, y R^ rovina yz. 
Rozeznávejme dva případy: 
1. Pro o < z < y R 1 nebo pro < z < o jest — > o, > o ; 
přímky A,a ^ jsou obě virtuální. 
Zrcadlo účinkuje podobně jako duté zrcadlo ohniskové dálky —R, 
2 Pro T iř 1 < 2 <+oojest-í-<<,y > o; přímka ^ jest reálni _ 
fejvirtuální.Podobně pro-« <2<ýfi 2 jest ^ > o , / <í ;pfímka ^ 
jest reální, ^ virtuální. Tu nastává podobný případ jako 3. v části IV. 
XXXI. 
