a Bruiniho, pravidelné však jen aktinomyčes monosporus S c h ů t z e. 
Spory této aktinomycety vyznačují se též značnou poměrně velikostí, jsouť 
1'8 {i dlouhé a 1*4 široké. 
Při tvoření se spor mění se barva kultur všech thermophilnlch aktino- 
mycet. Nezdolnost spor vůči varu je u rozličných druhů značně rozdílnou. 
Některé hynou při teplotě varu již po 5 sekundách (Sames), jiné až po 
4 y 2 hodináchl (K^dzior, Gilbert (1. c.). 
K^dziorova aktinomyčes snese beze škody i 10 dnů trvající 
působení 5% kyseliny karbolové. 
Vlákna všech dosud popsaných thermophilních aktinomycet barví 
se dobře anilinovými barvivý i dle G r a m a. Jen některá vlákna zůstávají 
někdy z části nezbarvena. Spory rovněž většinou se band. Pouze centrální 
Části dle údajů Globiga, K^dziora, Ciklinské a Gilberta 
nepřijímají barviva, leda, jsou-li barvena karbolovým fuchsinem za horka. 
Jiní autoři udávají, že se spory aktinomycet jimi popisovaných barví 
v celku i bez jakýchkoli mořidel. K^dzior i Gilbert pozorovali, 
že zbarvení spor vzdorovalo kyselinám. Sames soudí, že to platí pouze 
pro některé spory. Spory aktinomycety Schiitzem nalezené, půso¬ 
bením kyselin se odbarvovaly. 
Klíčení spor dálo se jedním i dvěma protivnými směry. 
V bouillonu tvořily dosud isolované thermophilní aktinomycety 
vesměs v hloubí u dna i po stěnách se přichycující kulovité útvary, zřejmě 
paprskovité skladby. Bouillon se nekalí, vyrostou-li kolonie na povrchu 
jsou s počátky bílé, vločkovité, později splývají v bílou kůžičku, kteráž 
u aktinomycety K^dziorovy a u Schiitzeovy Aktinomyčes 
monosporus stává se později šedozelenavou. 
Gelatinu některé zkapalfiují. Jiné ani po několika týdnech nezpů¬ 
sobují ztekucení, jak lze se přesvědčiti, dá-li se eprouvetka s kulturou 
z thermostatu do studená. V případech těch totiž gelatina, vysokou 
teplotou stekucená, zase úplně stuhne. 
Na agaru vytvářejí thermophilní aktinomycety z pravidla kolonie 
jevící koncentrické kruhy, vykazující paprskovité uspořádání. Povrch 
pokrývá se bílým práškem (sporami). Kolonie bývají vrostlé pevně do 
živného media (Miehe, Schutze). Na bramboru tvoří skoro všechny bílý, 
nebo žlutavě bílý povlak. Schůtzeova Aktinomyčes thermophilus 
daří se na bramboru jen po předchozím ,,akklimatisování“ na agaru ze 
zapařeného sena. Aktinomyčes monosporus jediná na bramboře vůbec 
neroste. 
Mléko většinou aktinomycety thermophilní sráží. Výminku činí 
Ciklinské streptothrix Nro 20, B r u i n i h o streptothrix Nro 14 a 15 
a Schůtzeův Aktinomyčes monosporus. 
Některé thermophilní aktinomycety vydávají specifický zápach, 
tak K^dziorova, Samesova, Gilbertova. 
XXXIIL 
