10 
vytvořeny jsou pak ve velmi krásných sférokrystalech neb vějířkových 
útvarech složených z vláskovitých plagioklasů. Křemen jest nejstarší 
vyloučeninou, vyškytá se poměrně dosti zřídka ve velikých magmaticky 
korrodovaných zrnech. Z barevných součástek vyškytá se tu a lam 
biotit. Jest nej správněji, označíme-li horninu jakožto křemenem chudý 
porfyrit, ač pro přítomnost orthoklasu i název monzonitický porfyr by 
nebyl neoprávněným. 
Od vrcholu kota 440 následují břidlice algonkické, které nesou poblíže 
žuly, ač ne příliš daleko, stopy kontaktní přeměny v rohovcovce a břidlice 
skvrnité. Tak jako všude v okolí Slap, Nového Knína a Libčic, i zde kon¬ 
taktně změněné břidlice algonkické nápadně vynikají na hranici žulové 
nad okolní žulový terrain vzdorujíce účinněji denudaci než-li žula. Vrstvy 
zapadají k JV pod úhlem asi 25® a jsou prostoupeny diaklasami směru 
VJV (hora 7), kterými řídí se i drobná žíla diabasová na sev. svahu vrcholu 
kota 440 prorážející, a poněkud dále na sever i apofysa jemnozrnné žuly . 
Za žilou touto objevují se algonkické slepence zapadající pod úhlem 30° 
k JV, zcela totožné se slepenci od Lhotky neb z Modřanské rokle. Můžeme 
je sledovati až k údolíčku přicházejícímu s pravé strany na jižním svahu 
Tuškovského vrchu. 
Údolíčko toto, jak se zdá, sleduje příčnou dislokaci, jsouť algon- 
kicke slepence na sev. břehu jeho poněkud k západu posunuty. Algon¬ 
kické slepence běží pak odtud po délce Tuškovského vrchu na jeho jv. svahu 
v nevelké vzdálenosti od vrcholu. Směrem k SV stávají se jemnozmněj- 
šími skládajíce se z drobnějších valounků, patrně spilitických a ze zeleného, 
chloritem bohatého tmelu. Na jz. od vrcholu Tuškovského vrchu jsou 
slepence prostoupeny od V k Z směřující žilou téže horniny, kterou jsme 
byli dříve žulou prorážející pozorovali. Jest to opětně porfyrit s vějířko- 
vitými živci, leč oproti prvnímu porfyritu (z žuly) bez porfyrických vrostlic 
orthoklasových. 
O algonkických slepencích z Tuškovského vrchu zmínil se již Po- 
š e p n ý v práci o adinolách (str. 184) a podrobněji v pojednání o mon- 
tanisticko-geologických poměrech okolí příbramského (str. 629 a 637). 
Povšiml si i vyvřelé žíly porfyritu jimi prorážející. P o š e p n ý uvádí, 
že vrstvy zapadají tu příkře k SV, kdežto já jsem zjistil směr SV, úklon 
asi 30° k JV. Na mapě P o Š e p n é h o jest vrchol a velká část jihových. 
úbočí Tuškovského vrchu označena již jakožto kambricky slepenec žitecký. 
Udání toto jest nesprávné, ano jihových. úbočí budováno jest, jak uvedeno, 
slepenci algonkickými, vrchol pak černými algonkickými drobami, jež 
v podloží algonkických slepenců dosti daleko až dolů do údolí Kocáby na 
západojihozáp. svahu Tuškovského vrchu lze sledovati. Jejich směr stává 
se zde odchylným (od S k J), úklon 30® k V. 
Žitecké slepence vystupují na záp. svahu Tuškovského vrchu asi 
v místech, kde Kocába činí prudký ohyb k východu. Jsou místy velmi 
hmbozmné skládajíce se z valounů buližníkových i jiných hornin až jako 
XXXIV. 
