52 
Myslím, že nebude od místa, podáme-li zde stručnou charakteristiku 
petrografickeho složení i jiných slepencových hornin poblíže žiteckých 
slepenců se vyskytujících a vytkneme-li zvláště znaky, jimiž se jednotlivé 
tyto slepence mezi sebou liší O petrografickém složení slefencú íiteckich 
dostatečně jsme se zde zmínili, i odkazujeme na místa příslušná 
Nejprve povšimněme si slepenců algonkických, které jsme nalezli 
v bezprostřední blízkosti žiteckých u Dobříše a Dubna. Krátce řečeno 
jsou to slefimce drobové ; skládající se téměř výhradně z valounů algon- 
kických drob a břidlic setmelených pojivém drobovým, petrograficky 
naprosto identickým s materiálem tvořícím valouny drob ve slepencích 
uzavřené. Vedle těchto drob vyskytly se též valouny hornin diabasových 
(spurtů) a některých hornin hlubinných. Buližníkový valoun zjištěn byl 
až dosud jen v jediném případě, u PouUě na Kocábe. 60 ) Na rozdíl od 
slepenců žiteckých naprosto postrádají slepence algonkické valounů kře¬ 
menných a vlastnost tato jest nejvýznačnějším kriteriem, kterak oboje 
slepence od sebe rozeznáme. Mám na př. formát slepence žiteckého 
z Tuškovskeho vrchu, jenž nápadně se podobá algonkickému slepenci ze 
Zeleneho u Kytína obsahujícímu rovněž valounky spilitické a vyznačujícímu 
se hojnou přítomností chloritu v tmelu, jako jemnozrnnější slepenec ži- 
tecký. Ten, kdo není dobře obeznámen s petrografií starých slepenců 
našich, snadno by oba slepence mohl pokládati za jednu a touže horninu. 
Rozdíl jest ale ten, že první slepenec má v klastickém materiálu hojný 
makroskopický křemen, druhému však křemen docela schází. — Až dosud 
zjistil jsem pouze jeden jediný malý valounek křemenný ve slepencích algon¬ 
kických (z Krabusice u Voděradek jz. od Říčan), jichž výzkumem již delší 
dobu se zabývám a které sledoval jsem od Říčan až daleko na j. od Příbrami. 
Hlubošské slepence liší se od žiteckých dokonalejším zaoblením va¬ 
lounů a daleko větší koncentrací klastického materiálu; skládají se téměř 
výhradně z valounů křemenných a buližníkových, valounky algonkických 
drob a spilitů zde téměř úplně scházejí. Tmelu jest mezi valouny poměrně 
málo; jest též sice chloritický jako u slepenců žiteckých, ale obsahuje při 
tom hojnost haematitu, od něhož mají slepence hlubošské charakteristickou 
barvu růžovou neb červenavou. Též hojnost slídy lze v tmelu pozorovali. 
Tmel slepenců hlubošských jen nedostatečně pojí k sobě valounky, proto 
význačným znakem slepenců těch jest snadná drobivosi , rozpadavost. 
Pn větrání neb mechanickém rozkladu uvolňuje se ve slepencích hlubošských 
každý jejich valoun zvlášt, proto stráně hřbetů budovaných slepenci hluboš- 
skými nebývají pokryty ostrohrannými úlomky hornin, nýbrž zpravidla 
zakulacenými valounky křemennými a buližníkovými a sypkým, rů¬ 
žovým, hrubším neb jemnějším pískem. 
Konečně slepence třemošenské liší se ode všech ostatních slepenců, 
jež jsme zde uvedh, tmelem výslovné křemitým velmi pevně pojícím valounky 
W J Srv. R. Kettner, 1. e. *), str. 188—189 (Nachtrag). 
XXXIV. 
