55 
cansku, v území skrejsko-tejřovického kambria, v Povltaví mezi Štěcho- 
vicemi a Zbraslaví, na Rí cansku, zvláště však v okolí pražském (viz moji 
mapu Motolského údolí) vlastním pozorováním jsem se přesvědčil, že 
Barrandien všude jest prostoupen nesčíslným počtem příčných dislokací, 
jimiž jednotlivá pásma hornin, zvláště však průběh podélných zlomů 
a přesmyků mnohonásobně jest přerušen. Všude jest patrno, že příčné 
zlomy jsou mladší dislokací podélných. V mínění mém podporují mne 
dále nejen staré údaje J. Krejčího a K. Feistmantela, 53 ) 
ale i velmi důkladné moderní výzkumy J. Woldřichovy 64 ) v pásmu 
Barrandeových „kolonií" a v údolí šáreckém, kterými rovněž řada 
příčných zlomů a posunů s naprostou určitostí byla dokázána. 
Jest věru s podivením, že příčné zlomy u německých geologů v no¬ 
vější době výzkumem Barrandienu se zabývajících tak malé pozornosti 
se těší. Liebus 55 ) ve své nejnovější práci ani slovem o nich nikde se 
nezmiňuje a v mapě své jich nezakresluje. A přece již při prvním pohledu 
na mapu nejen geologickou, ale i podrobnou mapu topografickou, šrafo- 
vanou neb vrstevnicovou, musíme nabýti přesvědčení, že celá řada příč¬ 
ných zlomů kraj inu tuto porušuje. Nápadně vynikaj í morfologicky a v mno¬ 
hých případech jsou i základem dnešních údolí. Nevím, co jest příčinou 
toho, že Liebus ve své poslední práci o příčných zlomech tak náhle se 
odmlčel, když ještě ve své práci z r. 1910 56 ) sev. od Jinců jich zcela správně, 
celou řadu popsal a v mapě vyznačil. — Myslím, že i „ konvergence “ L i e b ir- 
s o v ý c h *vrás směrem k JZ v nejednom případu jest způsobena vlastně 
příčnými zlomy. 
E. N o w a k výslovně podotýká, 57 ) že poruchy příčné v jeho mapo¬ 
vacím území hrají velmi podřízenou úlohu a také jich ve své mapě nikde 
nekreslí. Naproti tomu ale odkazuji zde k mapě Woldřichove, 5s ) 
z níž každý se může přesvědčili, že příčné zlomy nejsou významu tak 
podřízeného, jak Nowak se domnívá. Též jihozáp. od Mníšku jest mi 
v území Nowakově známo již několik velmi důležitých a morfolo¬ 
gicky dobře patrných zlomů, o nichž jsem se z části již výše zmínil a o kte¬ 
rých podrobněji ještě pojednám ve své práci o algonkických slepencích. 
Častý případ, že příčné zlomy splývají s částmi jednotlivých údolí, 
poznovu potvrzuje názor J. Krejčího a K. Feistmante 1 a, 
byť i ne absolutně ve všech případech správný, že příčné zlomy tvoří základ 
“j 1. c. »). 
w ) o tektonice, třetihorách a diluviu v území mezi Berounkou u Budňaií, 
Zad. Trebáni a Litní, Sborník čes. spol. zeměvědné, 1914 a Geol. exkurse do údolí 
Motolského a Šáreckého, Sborník klubu přír. v Praze 1914. 
«) 1. c. «). 
M ) Die Bruchlinie des „Vostry" im Bereiche der SW-Sektion des Kartenblattes 
Z. 6, Kol. X. und ihre Umgebun^ Jahrb. d. k. k. geol. R.-A. 1910, 99—114. 
57 ) 1. c. ao ), str. 265. 
") Viz Sborník čes. spol. zeměvědné 1914. 
XXXIV. 
