24 
6. Při zkoušení, zda také existují bakterie, rozkládající pouze glykokoll, 
bylo v pozorovaném případe zjištěno, že není této specificity. 
7. Vzhledem k číselně nedoloženým údajům Schellmanno- 
v ý m, dle nichž mohutnost štépiti kyselinu hippurovou u starších kultur 
při jejich pěstování na dusíkatých, umělých, výživných půdách klesá, studo¬ 
vána otázka ta systematicky. Kvantitativně vyšetřována byla tato ■ schopnost 
u osmi bakterií v určitých mezidobích. Z tabulky čís. II. vysvítá, že zkoušené 
mikroby jeví při srovnání s prvními rozbory rozdíl v ammonisaci kyseliny 
hippurové po půl roce od 341% až do 50*59%, po jednom roce od 5-23% 
až do 66-80%. Shledáno tudíž, že tato biologická degenerace skutečně vy¬ 
stupuje a to u různých druhů bakterií ve velmi různém stupni. Zároveň 
však zjištěn nový fakt. Dle tohoto existují totiž také druhy mikrobů, které 
Podržují vlastnost rozkládati kyselinu hippurovou houževnatě téměř v ne¬ 
ztenčené míře i po jejich pěstování déle jak jeden rok trvajícím v živném 
prostředí bez kyseliny hippurové. 
XXXVIII. 
