ROČNÍK XXIV. 
TŘÍDA IL 
ČÍSLO 39. 
O zpracování kaolinů železem bohatých vůbec, 
jakož i výrobě kamenců hlinitých 
železem chudých zvláště. 
Podávají 
Prof. Dr. Jaroslav Milbauer a Dr. František Skutil. 
DÍL I. 
Se čtyřmi tabulkami a jedním obrazcem v textu. 
Předloženo dne 16. října 1915. 
ÚVOD. 
Industrie hlinitých solí náleží mezi nej starší průkopníky anorga¬ 
nického velkoprůmyslu. Speciálně v Čechách její fabrikace úzce souvisela 
s historicky dnes jen zajímavou přípravou dýmavé kyseliny sírové z ka- 
menečných břidlic. Velký rozmach fabrikace barviv, zejména z řady 
alizarinu, způsobil velikou poptávku po všech solích hlinitých a přispěl ke 
znamenitému zdokonalení velkovýroby jejich, zvláště jednoduchého síranu 
i kamenců hlinitých. Žádný z jiných konsumentů těchto solí (jirchářství, 
farmacie, keramický průmysl, papírny, industrie tuků a olejů, čisticí 
stanice vodní, impregnace dřeva) neklade tak vysoké požadavky na čistotu 
jako právě barvírny. Minimální sledy železa jsou jen přípustný. 
Z hlediska dnešní výroby čistých síranů resp. kamenců hlinitých 
mají význam fabrikace t. zv. kyselou cestou, jíž zpracuje se jak bauxit 
tak i kaolin a cestou alkalickou, jíž dá se užiti jen pro bauxit. Odhlížíme-li 
od způsobu Serpkova, 1 ) který může skýtati přímo z odpadních surovin 
hlinitých železo chovajících, produkty železa prosté a který vázán jest 
na silné zdroje vodní síly resp. elektřiny, nemáme dnes postupu, který 
i) První patent říš. něm. č. 216. 746 z r. 1908 a veliká řada následujících 
znějících dále na Sociéíé générale des Niírures. 
Rozpravy. Roč. XXIV. Tř.IL číslo 39 . 1 
XXXIX. 
