síranu amonatého a 14 hodin ponecháno v klidu. Krystaly odděleny. 
Pracováno se všemi surovinami, všechny produkty opět analysovány. 
Jak z výsledků, které dále souborně jsou uvedeny v přehledné tabulce 
vyplývá, pohybují se výtěžky na kamenci touto cestou rozkládaných 
surovin v mezích 40—50%. Železo vchází i při tomto způsobu práce do 
roztoku, však v míře menší nežli při jiných methodách. Zdá se, že okolnost 
ta souvisí s vysokou teplotou kyseliny sírové a tvorbou bezvodého síranu 
železitého, který jen zvolna vchází v roztok. J. Milbauer a Ot. 
Q u a d r á t popsali (Věstník král. české spol. nauk 1908, XXV.) jeho pří¬ 
pravu i vznik kjeldahlisací síranu železnatého. 
Nevýhody, jimiž jest zatížena štolbova methoda jsou následující: 
a) Ku práci béře se nadbytek kyseliny sírové, která se dodatečně 
žíháním odstraňuje, čímž vznikají ztráty na kyselině sírové, výroba rovněž 
se zdraží dodáváním potřebného tepla k vyžíhání hmoty reakční. Předpis 
jest příliš všeobecný, neboť uvádí pouze: „kaolin rozmíchá se kyselinou 
sírovou 40—50° Bé na řídkou kaši.“ Má-li ji býti užito pro různé suroviny 
musí býti pro každou zvlášť vyzkoušena, aby nebylo zbytečně plýtváno 
kyselinou. Platí to ovšem pro odpadní kaoliny, nikoliv však pro čisté 
suroviny resp. čistý kaolin, o jakém se mluví v předpisu. 
p) Během zahřívání jest bezpodmínečně nutné míchání reakční 
hmotou, sic speče se v kompaktní, velice tvrdou hmotu, jejíž rozmělňování 
jest spojeno s velkými obtížemi. Rovněž i roztloukání menších kousků 
jest velice nesnadné. Hraje tu pravděpodobně roli i menší neb větší množství 
písku křemenného v prášku obsaženého. Poměry ovšem by se zlepšily, 
kdyby písek byl předem odstraněn nákladným plavením. 
c) Rozklad kyselinou sírovou 80%ní (methoda Norrisova). 
Jest podkladem jedné z nejstarších method ku přípravě síranu hli¬ 
nitého v literatuře blíže popsaných r. 1857 v angl. patentu č. 2.027 za¬ 
daném K. Norrisem. Dle předpisu jak uveden jest v Polyt. Central- 
blatt (1858, str. 971) pracuje se následovně: 
„Jemně třený, suchý kaolin se zahřeje a mísí se se stejným váhovým 
množstvím kyseliny sírové hustoty 1,75 (81,56%ní). Nejlíp jest užiti 
kyselinu sírovou teplou, tak jak se získává na olověných pánvích. Ze 
vzniklé těstovité hmoty vytvoří se kupky, v nichž probíhá vlastní rozklad, 
který postupuje celou hmotou, takže na konec zbude suchá hmota, která 
se bez další úpravy nebo nejvýš jen rozemletá přivádí do obchodu jako 
surový síran hlinitý." 
Při našich pracích zahřívali jsme prášek prosátím ze surovin získaný 
na 150° C a smísili se stejným dílem fna váhu) kyseliny sírové hustoty 1,75, 
ohřáté na 120° C. Reakční hmota ponechána 12 hodin v klidu, na to vylou- 
ženo horkou vodou, filtrát zneutralisován, atd. jak vyznačeno při práci 
s kyselinou 40 %m. 
XXXIX. 
