9 
1. vypudí se ze suroviny hygroskopická i konstituční voda; 
2. surovina učiní se poresnější i přístupnější kyselině sírové při 
I rozkladu; 
3. rozruší se organické hmoty, jež rozkládají kyselinu sírovou, při 
I čemž zuhelňují a dodávají hotovému výrobku nevzhledné barvy. 
O temperatuře, při které se má díti kalcinace, nenalezli jsme v lite- 
| ratuře žádné zmínky, také žádných dat od praktiků jsme nezískali. 
Dle práce A. Sokolova (Zur Frage des molekularen Zerfalles 
des Kaolinits im Anfangsstadium des Glůhens v Tonindustrie Ztg. 1912, 
II., 1107) a R. Wohlina (Beitráge zuř Kenntnis der thermischen 
Analysen von Tonen, Bauxiten und einigen verwandten Kórpem v Sprech- 
saal 1913, str. 719) jest patrno, že teplota při níž se má kálcinovati nesmí 
převýšiti 800°C. Sokolov stanovil křivku rozpustnosti po různou 
dobu zahřívání při různých teplotách udržovaného kysličníku hlinitého 
v 6%ní kyselině solné. Maxima rozpustnosti dosáhl při teplotách 700-800® C. 
Překročením těchto teplot rozpustnost značně klesá. Jelikož kysličník 
železitý ve svých vlastnostech blíží se značně kysličníku hlinitému, před¬ 
ložili jsme si otázku, zdali rozpustnost kysličníku železitého zahříváním 
stoupá stejně s kysličníkem hlinitým či zda jeví nějaký rozdíl, který by 
pro naše účely dal se využiti. I hleděli jsme systematicky vedenými pokusy 
o tom se přesvědčiti a přizpůsobili jsme je pokud možno pracovním pod¬ 
mínkám, panujícím při rozkladech hlinitých surovin. 
K pokusům vzat byl hydroxyd železitý (Merck), který měl 
74*39% kysličníku železitého, 
25*58% ztráty žíháním a choval ještě vedle vody sledy kysličníku 
uhličitého. 
Sušen po 3 hodiny při 98-5° C jevil ztrátu 6*96%. 
Při jednotlivých stanoveních postupováno následujícím způsobem: 
Preparát zahříván v elektrické peci po 3 hodiny od dosažení žádané 
přesně regulované teploty, stanovena v něm ztráta sušením a ve vysušené 
hmotě zjištěn úbytek žíháním do konstantní váhy. K určení rozpustnosti 
odvážena při té neb oné teplotě a postupně vždy více zahřívaná hmota 
(0-5 g ) a zavařena s 50 cc kyseliny sírové příslušné koncentrace na písečné 
lázni k varu. Tekutina se mlékovitě zkalila a nabyla barvy žluté. Po rychlém 
vychladnutí doplněno kyselinou sírovou příslušné koncentrace na objem 
100 cc, odměřeno po vyčeření 25 cc, přidáno 75 cc vody a čirý roztok zre¬ 
dukován a titrován w/10 n manganistanem draselnatým. Nalezené výsledky 
objasňují sem připojená tabulka a diagramy, v nichž na jednu osu nanášeny 
teploty, na druhou procenta kysličníku železitého přešlého do roztoku. 
XXXIX. 
