10 
Tabulka čís. II. 
konc. kys. sírová 
60-9° Bé kys. sírová 
Ztráta 
Ztráta 
Teplota 
Fe a 0 3 
z celk. 
množství 
Fe a O # 
z celk. 
množství 
sušením 
žíháním 
nesušený 
71-72% 
96-42% 
70-77% 
95-14%' 
_ 
25-58% 
98-5° C 
68-55% 
92-15% 
71-52% 
96-16% 
6-96% 
10-82% 
200° C 
54-51% 
73-29% 
73-42% 
98-71% 
14-58% 
5-93% 
300° C 
51-82% 
69-67% 
73-30% 
98-54% 
14-83% 
2-17% 
400° C 
48-77% 
65-57% 
52-20% 
70-18% 
15-30% 
2-35% 
500° C 
49-27% 
66*24% 
40-72% 
54-74% 
15-83% 
1-49% 
6OO0C 
43-95% 
59*09% 
39-04% 
52-50% 
16-48% 
0-82% 
700° C 
18*33% 
, 24-64% 
20-36% 
27-38% 
16*46% 
0-31% 
800° C 
10-37% 
13-94% 
B-31% 
1M7% 
17-06% 
0-13% 
Z výsledků (viz tab. čís. II.) lze usuzovat i, že rozpustnost hydroxydu 
resp. kysličníku železitého v konc. kyselině sírové do 200° klesá, pak dále se 
udržuje na hodnotě skoro konstantní, načež při 500° C rapidně klesá. Roz¬ 
pustnost v kyselině sírové zředěné jší (79 - 80%ní) stoupá do 300° C, načež opět 
klesá. Okolnosti tyto svědčí tomu,.že železo jest obsaženo v surovinách v jiné 
podobě nežli jako hydratický kysličník železitý, patrně jako křemičitan 
a že nelze očekávati, že by vhodným žíháním byla získána surovina, která 
skýtala by po rozkladu roztoky na železo chudé, což další pokusy také 
dokazují. 
Po zjištění těchto dat přikročeno ku žíhání prášků surovin hlinitých. 
Zahřívány za nepřístupu vzduchu ve velké Segerově peci po 3 hodiny 
při teplotě 700® C. Teplota měřena pyrometrem Le Chatelierovým. 
Hnědočervená barva prášku suroviny čís. I. žíháním'přešla v barvu 
ohnivější, avšak temnější. 
Žlutá barva prášku suroviny čís. II. žíháním změnila se v růžovou. 
Bílý prášek suroviny třetí byl po žíhání nažloutlý. Žíhané hmoty 
podrobeny rozkladům všemi způsoby, které uvedeny jsou v předchozí 
stati a nebudeme tudíž detaily již opakovati. Výsledky vynášíme v násle¬ 
dující tabulce čís. III. 
Z nalezených dat, jež týkají se rozkladu surovin předžíhaných, 
soudíme, že vystavení jich na teplotu 700° C po dobu tří hodin mělo vliv 
na výtěžky, které značně stouply, avšak nebylo pozorováno, že by železo 
přecházelo v menší míre do produktů. Opět způsob Štolbův nejlíp se 
osvědčil. 
XXXIX. . 
