zakalených, a ze zrnek stejného tvaru i velikosti s křemennými, o lomu 
a dvojlomu světelném v celku o něco málo nižším; ale málokde zrnka 
ta jsou v původní podobě zachována, byvše přeměněna v agregáty jemných 
šupinek slídových. Původním nerostem jest dílem orihoklas, dílem cordierit, 
Lamelovaných plagioklasů jsem nikde nepozoroval; snad byly přítomny, 
avšak rozloženy ve slídu a jejich podíl vápenatý vystěhoval se do trhlinek, 
kde vytvořil epidot. Tento činí v některých výbrusech břidlic od Bukové 
dosti hojně shluky četných, velmi drobných zrníček, pleochroických mezi 
barvou zelenou a zelenožlutou, se silným světelným lomem i dvoj lomem; 
shluky ty jsou sdruženy se stejně jemnozrnným křemenem, stejně prostým 
tuhových vrostlic jako epidoty, a tvoří nečastěji čočkovité drobné vložky, 
konkordantní s vrstevnatostí, jindy příčné malé žilky. Též bývají jednotlivá 
zrnka epidotová přimíšena ve hmotě základní i ve pseudomorfosách slídy 
po cordieritu. V chiastolithických břidlicích z Červeného vrchu jest jen 
velmi málo zrn epidotu roztroušených jednotlivě ve hmotě základní. 
Jinak obsahuje základní hmota jen někdy šupinky muskovitu primárního, 
uložené po vrstevnatostí, něco málo vtrouseného pyritu v krychličkách 
a zrnkách, namnoze přeměněného ve hnědel, a dosti hojné drobounké 
sloupky a jehličky rutilu žlutavě průsvitného, vynikající svým velice 
vysokým dvojlomem i lámavostí světelnou. 
Co do chiastolithn jsou kusy z obou nalezišť až na svrchu vytčený 
rozdíl ve množství tuhy stejné; jinak liší se od sebe tím, že břidlice od 
Bukové mají základní hmotu celistvější a hojněji prostoupenu tuhou 
a že obsahují velké vrosthee cordieritové i dosti mnoho epidotu, kdežto 
v břidlicích z Červeného vrchu cordieritových vrostlic jest značně méně 
a epidotu velice poskrovnu. 
Chiastolithy leží po břidhčnatosti i šikmo a napříč, v obou druhých 
případech zpravidla pokračují vrstvy za chiastolithem nerušeně dále neb 
jen nepatrně se k němu přimykají. Zbytků andalusitu jsem nenašel ani 
mikroskopem ve výbrusech z jednoho i druhého naleziště; přeměna 
v muskovit jest úplná, šupinky jeho někdy jsou seskupeny docela ne¬ 
pravidelně, jindy jest největší část jich uložena plochami spodovými 
napříč, rovnoběžně k basi původního minerálu. 
Uložení tuhového pigmentu v chiastolithech dalekou většinou jest nor¬ 
mální, jak bylo popsáno již řadou autorů a interpretováno F. B e c k e m, 21 ) 
v řezech příčných pozorujeme tmavý centrální čtverec rovnoběžný se 
zevním omezením podle základního hranolu (110) a spojený více méně 
zřetelnými diagonálními čarami s rohy průřezů, někdy dovnitř vroubkova¬ 
nými; v řezech podélných jest viděti, že tmavé části se rozšiřují od středu 
k oběma koncům. 
») Becke, Uber Chiastoíith, Tscheim. Min.-petr. Mitt. 1892 (XIII.), str. 
256—7. 
XLIII. 
