10 
B e c k e vyložil tento nejčastější případ různou hojností cizích 
vrostlic v přírůstném komolci 22 ) plochy spodové (temnějším) a ploch 
liranolových (téměř beze vrostlic). 
Pořídku jsem konstatoval v chiastolithech z Bukové zjev odchylný, 
jejž schematisovaně zobrazuji na přiloženém obr. 2. Od malého temného 
jádra uprostřed krystalu šíří se vrostlicemi bohaté partie ne celými pří- 
růstnými komolci ploch spodových, nýbrž toliko po jejich hranicích s ko¬ 
molci ploch hranolových, kdežto vnitřek komolců basálních zůstává 
čirým; od těchto pruhů temných vybíhají malé výběžky přibližně 
horizontálně. Pokládal jsem takovéto průřezy za velmi šikmé, 
příkře postavené řezy normálního způsobu, ale objevila se od¬ 
chylná struktura i v řezech tak dlouhých'a úzkých, že by pak 
krystal byl musil býti tabulkovitý podle jednoho z obou párů 
ploch (110) — takových krystalů však jsem na všech svých 
kusech ehiastolithických břidlic nenalezl nikde. 
Cordieritové vrostlice v břidlách z Červeného vrchu jsou v po¬ 
délných řezech poněkud idiomorfní, ve příčných nepravidelně ome¬ 
zeny, úplně přeměněny v muskovit a hnědě zakaleny. Hojnější a lépe vyvi¬ 
nuty i makroskopicky patrné, jsou cbrdierity v hornině od Varty u Bukové. 
Jsou jako chiastolithy proměněny v muskovit, ale liší se od oněch 
tvarem, t. j. sloupcem značně širším a na příčném průřezu více méně 
přiblížené šestibokým neb zcela zaobleným, dále pak, i když sloupce 
pseudomorfos po cordieritu jsou výjimečně štíhlejší, rozeznáme je od 
chiastoiithů tím, že vesměs jsou mnohem hustěji a v celém svém rozsahu 
stejnoměrně naplněny tuhou, tak že se zdají ponenáhlu se rozplývati 
v sousední grafitické hornině. Zakončení sloupců cordieritových jest jako 
u chiastoiithů zcela nekrystalonomické. Také cordierity jako chiastolithy 
leží zhusta délkou sloupce po vrstvě, leckdy však též šikmo a napříč. 
Z rohovců, v nichž oba původní kontaktní nerosty jsou aspoň z části 
zachovány, nejlépe jeví analogii s našimi chiastolithickými břidlami 
rohovec z Gunildrudu u jezera Ekemského v jižním Norsku, z kontaktu 
břidly phyllograptové (= našemu d l? ) se sodnatou žulou; před lety byl po¬ 
psán W.C. B rogge re m, nejnověji V. M. Goldschmidtem v obsažné 
monografii kontaktních úkazů v okolí Kristiánie. 23 ) Také tam vyskytuje 
se cordierit v krystalech kratších, méně idiomorfních a mnohem plnějších 
tuhy než chiastolith, základní hmota obsahuje mnoho křemene a ortho- 
klasu i drobounké jehličky rutilu. Rozdíl jest ve přítomnosti epidotu 
a primárního muskovitu v našich horninách, biotitu a albitu v norské — 
a ) Tento název, jak netřeba šíře odůvodňovati, vystihuje podstatu zjevu 
lépe než původní nesprávný název Beckeho „Anwachskegel" i než ,,Anwachspýia- 
mide“ jiných autorů. 
**) G o 1 d s c h m i d t, Die Kon taktmetamorphose im Kristianiagebiet, Kri- 
stiania 1911. (Videnskapsselskabets Skrifter I., 1), str. 146—151. 
XLlII 
