14 
i 
NOTULAE ENTOMOLOGICAE 1921. 
och lav (P a r m e 1 i a), förekomma talrika individer av Pompilus borea¬ 
lis Auriv. Honan gömmer sig gärna under mossa och murken lav, där 
hon även kan reda sina larvkamrar. Arten är ingalunda bunden vid strän¬ 
derna, utan påträffas långt från vatten och över största delen av Fin¬ 
land. På branta strandsluttningar, där sand och stora stenar växla har 
jag flere gånger påträffat den svarta P. frigidus Auriv., ehuru denna art 
knappast här har sin typiska lokal. P. cinctellus Spin, och P. spissus 
Schiödte besöka ofta stenblock, men därjämte trädstammar. Hanarna 
svärma kring sten och grankvistar, honorna, som praktiskt taget sakna 
grävborst, bygga i färdiga hålor. På de yttersta stammarna uppehålla 
sig Agenia intermedia Dahlb. och A. hircana Fabr. Med längs ryggen 
hopslagna vingar likna de svarta myror. Den stora arten A. bifasciata 
Fabr. har jag aldrig påträffat på mot havet exponerade trädstammar, 
ehuru den annars är rätt allmän i Pärnå. 
På småsteniga stränder röra sig främst de svarta arterna Pompilus 
nigerrimus Scop. och P. concinnus Dahlb. Den förra arten påträffas även 
långt från stranden, men alltid talrikast på stenig mark. Den senare arten 
förefaller vara en typisk strandform, oftast iakttagen vid havet, men 
även på sydfinska insjöstränder. Under svärmningstiden i början av 
juli kunna talrika hanar slå sig ned på ett meterstort område, där en hona 
är gömd mellan stenarna. Arten bygger antagligen i färdiga hålor mellan 
småsten. P. borealis Auriv. och P. rufipes Fabr. observeras ofta på denna 
lokal, där honorna av båda arterna gräva sina larvkamrar i sanden mel¬ 
lan Jstenarna. ' 
Av stensträndernas blommor är Angelica litoralis mycket besökt av 
pompilider, och det förefaller som vore utblommade exemplar med ända 
till halvstora frukter de mest omtyckta. På flockarna vistas Pompilus- 
arter, både röda och svarta, samt dessutom, ehuru alltid enstaka, den 
snyltande Ceropales maculata Fabr. 
På sandstränder visar sig rätt ofta Pompilus viaticus L., ehuru denna 
art har sitt stamtillhåll på angränsande momarker. Den brokiga P. rufipes 
Fabr. finnes ymnigt på sanden, hanarna besöka gärna blommande fet¬ 
knopp. P. borealis Auriv. och P. concinnus Dahlb. visa sig mer tillfälligt. 
Typiska sandstrandsformer med långa grävborst äro P. dispar Dahlb., 
P. fumipennis Dahlb., P. proximus Dahlb., P. aculeatus Thoms, och P. 
plumbeus Fabr. De fyra förstnämnda äro mig veterligt i vårt land blott 
observerade vid havet, den sistnämnda även vid sjöstrand. 
På gräsbevuxna stränder utgöra blomflockorna avSelinum car- 
v'i folia en omtyckt uppehållsplats för pompilider. Växten blommar 
först efter de flesta Pompilus- arternas svärmningstid, dock påträffas på 
blommorna slitna exemplar, mest honor, av nämnda släkte. Mycket 
talrikt uppträder Priocnemis exaltatus Fabr, såväl huvudformen, som 
den rödbenta varieteten, sparsammare P. pusillus Schiödte. Båda arterna 
visa, då de hålla vingarna över ryggen, en påfallande likhet med röda 
myror. Enär åtminstone den förstnämnda arten bygger i sand, måtte 
den av sitt honungsbegär lockas till ängsstränderna, honorna söka möj¬ 
ligen även byte i blomflockarna. 
