SMÄRRE MEDDELANDEN. 
PIENIÄ TIETOJA 
21 
10—11 mm. Eiförmig, leicht gewölbt, schwach glänzend, der ganze 
Körper rot, das Rot aber durch eine leichte Beimengung von Braun 
getrubt, die Seiten des Halsschildes und der Fltigeldecken rötlichgelb; 
auf den ietzteren sind die der Gattung Rhantus eigenen schwärzlichen 
Sprenkeln allerdings vorhanden, aber so schwach, dass sie nur mit 
der Lupe zu erkennen sind und die Grundfärbung kaum verdunkeln. 
Die Skulptur ist im beiden Geschlechtern gleich und setzt sich auf der 
Oberseite aus sehr dichten, unregelmässig polyedrischen Maschen zu- 
sammen. 
cf. Die drei Basalglieder der Vorder- und Mitteltarsen stark erwei- 
tert, auf der Unterseite mit langgestielten Häftplättchen besetzt. Die 
Vorderklauen verlängert, die innere etwas kiirzer als die äussere 
und an der Basis mit einem scharfen Zahn bewehrt. Mittelklauen kurz, 
von gleicher Länge, die äussere aber gut doppelt so breit als die 
innere. 
Altai-Gebirge, Vas Jugän (Granö); 5 Exemplare Mus. Helsingfors 
und Coll. Zimmermann. 
meddelanden. — Pieniä 
Voidaanko Aleocharinae alaheimoon kuuluvien lajien eri sukupuolia yli¬ 
malkaan erottaa toisistaan muusta kuin sukupuolielimistä? Määräillessäni yllä¬ 
mainittuja lajeja tulin tuon tuostakin tekemään edellä olevan kysymyksen, sillä 
mahdottomalta näytti monen hyönteisen oikea määrääminen ilman selvyyttä siitä, 
kumpaa sukupuolta se oli, varsinkin niissä tapauksissa, jolloin käsikirjoissa lajien 
tuntomerkkeinä käytetään yksinomaan koirasten keskinäisiä eroavaisuuksia, kuten 
esim. alasuvuissa Bessobia ja Liogluta. Käytettävissäni olevista käsikirjoista en 
kuitenkaan saanut vastausta kysymykseeni, ja muilta saamani neuvo kuului ly¬ 
hyesti: ainoastaan sukupuolielimistä voidaan eri sukupuolet ylimalkaan erottaa 
toisistaan. Näin ollen oli siis valittava kahden välillä, joko jättää Liogluta ala- 
suvun lajit y. m. samantapaiset kokonaan määräämättä, tai käydä tutkimaan nii¬ 
den sukupuolielimiä. Edellinen vaihtoehto ei ollut miellyttävä ja jälkimmäinen 
taas vaati liiaksi aikaa ja vaivaa ja oli pienempiin lajeihin nähden melkein 
mahdoton käytännössä toteuttaa. 
Kun määräilin Atheta, Dimetrota, Microdota ja Datomicra alasukujen lajeja, 
olin huomannut, että karvat näitten lajien kuudennen vatsarenkaan takareunassa 
vaihtelivat, mutten vielä silloin ollut kiinnittänyt tähän seikkaan sen enempää 
huomiota. Vasta kun oli kysymyksessä Liogluta alasuvun y. m. lajien määrää¬ 
minen tai määräämättä jättäminen, tulin ajatelleeksi, että yllämainituissa kar¬ 
voissa mahdollisesti piili vastaus kysymykseeni. Ryhdyin senvuoksi lähemmin 
tarkastamaan näitä karvoja ja vuosien 1920 ja 1921 vaihteessa olinkin saanut 
selville, että tarkastamillani yksilöillä, jotka eivät kuuluneet ainoastaan Atheta 
sukuun sen laajemmassa merkityksessä vaan myöskin Baryodma, Oxypoda, Gy- 
rophaena , Placusa ja moniin muihin sukuihin, lyhyesti lausuttuna: mainitut kar¬ 
vat olivat naarailla lyhyitä ja paksuja, enemmän tai vähemmän suka- 
maisia, jotavastoin ne koirailla olivat joko pitkiä ja ohueita tai aivan 
lyhyeitä haivenia tai puuttuivat kokonaan. 
