I LINNÉS FOTSPÅR 
35 
och i ängarne tolas inga andra trä än löfträ, måste altså Tall, Gran och 
En altid uthuggas; där emot giöra löfträden ängen behagelig, besynner¬ 
ligen där som skiöna bokträden med Ekar wäxla om. De ligga altså 
sasom i Lundar, utan att wara utsatte för serdeles storm wäder, hwilket 
altid oroar dem, som på slättbygden bo. Af det ängarne aldrig utläg¬ 
gas till boskapen äro de mera blomster fulle; Gårdarne ligga mitt ibland 
åkrarne, och ej på sides wid skogen». 
Med andra ord runt gårdsplanerna ordna sig åkrarna, lövängarna, 
hagarna i nu nämnd ordning. (SERNANDER 1919 b.). 
Eig. 1. Råshult 1820 eller 1821. Kopparstick (förminskat) i Egenhändiga anteckningar efter 
en teckning av A. C. Wetterling. 
Det lider intet tvivel, att ej Linnaeus, då han nedskrev detta, sär¬ 
skilt haft sitt »dulce natale», Råshult, för ögonen. Sä ligger nämligen 
till punkt och pricka födelsegården ännu den dag i dag är. 
Gården med dess åkrar har en gång uppbrutits i en löväng, som 
utvecklats på en lokalklimatiskt gynnad, frostskyddad plats, en av morän 
täckt åsrygg i barrskogen. De närmast byggnaderna varande partierna 
av lövängen ha upptagits till åker eller längre bort förvandlats till hage, 
och så ligger nu Råshultsgården där omgiven av åkerlappar mitt i löv¬ 
ängar och hagar, med dem bildande en ö i barrskogen. 
Vad återstår nu av det Råshult, där Carl Linnaeus föddes den maj¬ 
natt 1707 under vackraste våren, då göken utropat sommaren? 
Vi känna alla den teckning, A. C. Wetterling meddelat av bygg¬ 
naderna vid Råshult i Egenhändiga anteckningar, där reproducerad (tig. 1) 
