I LINNÉS FOTSPÅR 
39 
som Linnaei fädernehus och det sydvästra hörnrummet som det där han 
föddes. Minst 2 gånger: någon gång efter 1820 och ännu en gång efter 
1866 ombyggdes huset; man antar dock ej mera än att den gamla rums- 
och fönsterindelningen bibehölls. 
Men veta vi verkligen säkert att så är förhållandet? Vi möta här 
det första problemet och i dess lösande en av dessa uppgifter, vilka jag 
nyss betecknat som brådskande. 
Som utgångspunkt kunna vi taga byggnadens utseende 1866. Dess 
yttre konturer se vi på en plansch i »Nordiska taflor», h. 9—10, 1866, 
reproducerad hos C. Lindman, vår årsskrift 1920, p. 112. Om det inre 
ger oss Aftonbladet av den 14 juni 1866 följande bild: 
»Komministern i Råshult, hr Borg, har i detta hänseende tillhanda- 
gått ref. med några underrättelser. Han uppgaf, att det kan till fullo 
bevisas, att komministerbostället stått i mer än 160 år der det nu står, 
att ingen annan komministergård uppförts i Stenbrohult och att Råshult 
således måste vara just den plats, der Linné föddes, hvilket af några 
blifvit bestridt. Råshults komministergård är en liten låg stuga med torf- 
tak innehållande ett större och två små rum på nedre botten, alla mycket 
låga, samt ett litet kyffe till gafvelrum en half trappa upp. Stugan har 
också ett kök. —- — — Hr Borg visade ref. det rum der efter all an¬ 
ledning Linné föddes: det är ett helt litet rum med ett fönster vettande 
åt platsen der monumentet står; nu är detta fönster nedhugget, men förr 
satt det högt upp på väggen, såsom den tiden brukades, liksom en glugg.» 
Den ombyggnad, för vilken huset någon gång efter 1866 utsattes, 
har tyvärr varit ganska grundlig. Särskilt gäller detta de byggnadens 
proportioner förryckande stora fönsteröppningarna. Såvidt jag kan finna, är 
emellertid grunden den gamla, och den karakteristiska rumsindelningen 
helt säkert den ursprungliga, så att sängkammaren, där Linné föddes, 
och den utanför liggande NlLS LlNN/EI kammare, som jag skulle vilja 
kalla den, äro bibehållna. Om dörrarna äro de gamla lämnar jag där¬ 
hän, 1 men jag fäster uppmärksamheten vid det ålderdomliga låset med 
tillhörande beslag av karolinsk typ på dörren mellan sängkammaren 
och salen. 
Boden med det framspringande löftet i förgrunden på WETTERLINGS 
teckning finnes ej mer; möjligen är det samma gamla byggnad, som en¬ 
ligt vad jag inhämtade av gårdsfolket nedrevs vid sekelskiftet, och vars 
stenfot ännu kvarstår. Låg-stovan är för längesedan försvunnen. 
Jag vill dock ej här ingå på vidare detaljer, då jag har mig be¬ 
kant, att överläkaren E. LlNDELL sedan länge är sysselsatt med studier 
1 Rörande var att se, hur i Nils Linnsei kammare på övre dörrträet till dörren mot 
förstugan med gammaldags skrivstil stod målat i svart Linnés valspråk: Innocue vivito, 
numen adest, säkerligen av någon faderns efterträdare. 
