I LINNÉS FOTSPÅR 
4* 
Hur nu därmed må vara, som LlNDMAN i sin intressanta redo¬ 
görelse för sitt besök vid Råshult, p. 106, framhåller och illustrerar 
(bild i): »Wetterlings vy synes kal och ödslig i jämförelse med gårdens 
nuvarande utseende». I själva verket ligger Linné-huset nu inbäddat i 
en med höga lövträd uppblandad gammal fruktträdgård. Denna är an¬ 
tagligen sedan länge tillbaka fullständigt vanskött, men det är av allra 
högsta intresse att träden befinnas vara grova och höga samt tillhörande 
gammaldags sorter. Det vore väl sangviniskt att utan vidare räkna dem 
som återstoden av NILS LlNNMLl trädgård, men den faktiska grovleken 
på dessa fruktträd, kring vilka sedan antagligen mycket långt tillbaka 
icke jorden omgrävts och gödslats i någon nämnvärd utsträckning, mot¬ 
säger ej, enligt den erfarenhet jag har om gamla fruktträdgårdar, i och 
för sig en sådan hög ålder. Man kanske icke får anse uteslutet, att en 
noggrann undersökning skall kunna ge oss någon linnéan eller åtminstone 
direkta ättlingar av sådana. Husmodern meddelade mig de på gården 
sedan gammalt gängse namnen på dessa träd. Det var »Stora röda 
äpplen» och »Gråpäron» (var sitt stora träd utanför Linné-gårdens syd- 
gavel), vidare »Vita Gyllen», »Citronäpplen», »Kaniker-äpplen» , 
»Krikon» och »Bigarråer». Bland dem stodo »Röda vinbär» med 
små välsmakande bär samt en stor och gammal Ribes alpinum. Det be¬ 
höver väl ej framhållas, att en sakkunnig pomologisk utredning här är i 
hög grad påkallad, och att alla dessa träd genast måste noga skyddas 
och vårdas. 
Överallt rundt husen växa »Acklejer» ( Aquilegia vulgaris), som 
enligt traditionen av ålder varit kända för sina olika färger; mera sällsynt 
Hemerocallis fulva, vilken kallades »Liljor», och ingen visste när den 
kommit hit. — Om dessa acklejer och liljor verkligen härstamma från 
Nils Linnjei örtagård kan nog aldrig med säkerhet avgöras, men att 
arterna funnits där torde vara tämligen visst. I Adonis Stenbrohultensis, 
där Linné förtecknar systerträdgården vid prästgården, upptagas nämligen 
»Aquilegia horteiisis C. B., Ackerleija variat diversibus coloribus» och ^ He- 
merocallis floribus fulvis Ad. Lilio asphodelus Phoeniceus TOURN. Lilium 
rubrum asphodeli radice C. B.» — Hur nu därmed må vara, de nu 
nämnda blomstren lova oss, att en noggrann genomforskning av Råshults- 
gårdens tomter och gamla tradition skall kunna uppdaga en eller annan 
spillra från den klassiska trädgårdens »behagelighet». 
Men vi vandra nu från gårdstomten ut till de omgivande lövängarna. 
Professor LlNDMAN har i den citerade uppsatsen givit oss en utmärkt 
skildring av dessa; av blomsterprakten: de purpurröda brudborstarna, de 
brandgula slåttergubbarna och de yppiga konvaljefälten; av den höga aven- 
bokslunden och av släktträdet själv, linden, som är vanlig och växer med 
oformliga buktade stammar. LlNDMAN tror t. o. m. att några av de 
