I LINNÉS FOTSPÅR 
43 
»Den generation, som utförde denna fosterländska bedrift, förtjänar 
nationens tack. Den besjälades av den riktiga tanken, att ett minnes¬ 
märke över Linné inom Smålands landamären borde resas på hans födelse¬ 
ort. För oss, hans beundrare och lärjungar inom sena släktled, är det 
en lycka att vallfärda till orter, där den förevigade levat och verkat, och 
att där få hylla detta stolta fosterländska minne, denna ädla och rika 
forskarlevnad; det är därför också en sann och ren tjusning att se det 
ringa hemmet i den avlägsna svenska bygden, ärofullt smyckat av hyll- 
ningsgärden åt en av landets största söner, den stjärnprydda minnespe¬ 
laren. Livligt och älskligt framträda i denna minneslund hågkomster 
av den oförgätlige Linnés person och verk.» 
Jag måste tillstå, att jag ej för min personliga del kan dela denna 
uppfattning. Den goda vilja och den kärlek till Linné-minnet och foster¬ 
bygden som ligga bakom minneslunden erkänner jag gärna. Det faller 
mig ej heller in att söka verka för anläggningens borttagande; mot för- 
fädrens monument, även om de ligga oss så nära i tiden som detta, skall 
man iakttaga pietet. Men, jag tager en nära till hands liggande jäm¬ 
förelse, skulle någon framför Linnés Hammarby vilja ha en »minneslund» 
och en obelisk? Kunna ej en gårds minnen få tala för sig själva sådana 
de äro. Kunde ej Råshults ängsbackar fått vara i fred, där de en gång 
utbredde sin blomstermatta nedanför det fönster, genom vilket en maj¬ 
morgons solljus silade in till den efter en svår barnsbörd medtagna 
modern och hennes förstfödde. 
Men om jag i denna punkt ej kan vara riktigt överens med pro¬ 
fessor LINDMAN, är jag det så mycket mer i de indignerade ord, vilka 
han ägnar minneslundens nuvarande tillstånd. Man tror också knappast 
sina ögon, då man får se minneslundens ursprungliga vilda träd- och 
buskbestånd brutalt nedhugget eller gallrat för att lämna plats åt elän¬ 
diga thujor och ädelgranar, får se rabatterna fulla med ogräs och allt 
detta annuella krafs, med vilket fröhandlarna »i valda sortiment» lycklig- 
göra våra trädgårdar. Återigen en tvingande uppgift, att såsom Lind¬ 
man uttrycker det: »Vi få tillsvidare hoppas, att sedan »rabatterna» slo¬ 
pats, ädelgranar och tujor förjagats från den plats, där de så skärande 
disharmoniera —, skall tiden läka även dessa sår och ekbacksfloran, 
lämnad åt sin egen förnyelsekraft, få i all sin skönhet bilda den natur¬ 
liga och oefterhärmliga ramen kring Linné-monumentet.» 
Man brukar ibland framkasta, att Råshult äger ett jämförelsevis 
litet värde som Linné-minne i jämförelse med Stenbrohults prästgård, 
enär familjen redan 1709 överflyttade hit. Detta är i viss mån riktigt, 
men Linné var nog upprepade gånger som barn och yngling vid sitt 
natale, kanske bl. a. emedan fadern innehade komministraturen till 1720. 
Och i fråga om senare besök hänvisar jag till de nyss citerade orden 
