I LINNÉS FOTSPÅR 
45 
enda inbyggare i Socknen, fant nu knapt 20 personer öfrige, de gingo 
nu med grå hår och hwita skägg, utlefde, och en ny werld hade kommit 
i stället.» 
Och än i dag ligger där Carl von Linnés fädernehem i grus och 
spillror. Men ej öde och kalt. NILS LlNNASl trädgård, »som fordom 
blänkte av de raraste örter i Swerige», lever i form av resliga kämpa- 
träd, vilkas unga liv den häftiga vådelden ej kunnat förstöra, och vilka 
nu breda sina skuggande kronvalv över ruinerna. 
Då man från söder närmar sig de vida fälten framför Stenbrohults 
kyrka, gör brandtomten med detta sitt lövvalv ett fullkomligt imponerande 
inslag i det härliga landskapet. Den ligger intill södra kyrkogårdsmuren 
och är med sina stenterrasser skarpt avgränsad från de omgivande åkrarna. 
I byggnadsgrunden finnes en nedgång med stentrappa till en källare. I 
kanten av tomten växa förvildade fragment av syren- och Spircea salici- 
yfr/fir-häckar. Mot söder resa sig 3 lummiga, livskraftiga, mycket grova 
lindar, säkerligen linnéaner, och på östra sidan en jätte-ask, sorgligt nog 
stadd i utdöende. Inemot kyrkogårdsmuren stod en rikligt fruktbärande 
jätte-apel, av traditionen med bestämdhet utpekad som en överleva från 
branden. 
Vi stå på klassisk mark. Inför framtiden äro vi ansvariga för att 
platsen bevaras och att den ej vandaliseras. De gamla träden stå vis¬ 
serligen i helgd över hela socknen, men omsorgen för en oviss framtid 
nödvändiggöra fridlysningsåtgärder. Brandtomtens historia måste utredas, 
dess grund genomforskas; kanske de nämnda häckväxterna äro linnéanska, 
kanske andra sådana kunna uppspåras. 
Stenbrohults flora. 
Det är ju ganska märkligt att botanisterna ägnat Stenbrohults flora 
så liten uppmärksamhet. Dess alster äro dock de som bibragte Linnaeus 
den grundläggande uppfattningen av den sydsvenska växtvärldens huvud¬ 
stomme, den rymmer så att säga originalexemplaren till densamma. Visst 
skulle det, frånsett pietetssynpunkten, vara av vetenskaplig betydelse att 
få en modern monografisk utredning av Stenbrohults vegetation och dess 
flora, åtminstone vad kärlväxterna beträffar. Jag skall för att konkret 
belysa vad jag åsyftar taga endast några exempel. 
Släktet Sparganiums arter ha för närvarande en ganska förvirrad 
synonymik. Troligt är, att hade man accepterat Elias Fries’ förslag 
att upptaga Linnés Sp. natans för den Sparganium, som enligt Linnés 
egenhändiga skildring — livlig och åskådlig — växer i Möckeln utanför 
fädernehemmet, hade icke denna förbistring skett. Elias Fries såg ej 
själva Stenbrohultsformen, men väl den Sparganium, som växte på samma 
