4 8 
RUTGER SERNANDER 
den nutida folklivsforskningen sträckt sig över sydvästra Småland känner 
jag icke, men vikten av jämförelser mellan dess resultat och förhållanden 
under den linnéanska tiden framskymtar i JÖRAN SAHLGRENS undersök¬ 
ning i vår sista årsskrift över Linnés talspråk. 
Ett synnerligen märkligt bidrag till smålandsfölkets mystiska före- 
ställningssfär lämnar oss Linné genom vad han meddelar i såväl den 
öländska och gotländska som skånska resan om Ingeborg i Mjärhult, 
Virestads socken, grannsocken till Stenbrohult. Om denna spåkvinna, 
vars rykte gick vida i Värend, ha vi sedermera några sägner hos HYLTÉN- 
CAVALLIUS, den frejdade skildraren av Värends etnologi; och minnet av 
henne lever här nere friskt den dag i dag är. Som ett exempel på, vad 
som här ännu kan upptecknas om henne, meddelas följande sägner som 
jag fick höra av en man från Virestad vid mitt Stenbrohultsbesök. 
En man, som spårlöst förlorat ett barn, uppsökte Ingeborg hemma i Mjärhult för att 
få veta vart det tagit vägen. Hon tog emot honom knappt och hänvisade honom att ta 
kvarter i en granngård för att återkomma nästa dag. Mannen gick emellertid ej till grann¬ 
gården, utan lade sig på Mjärhults höskulle. Han bad sin aftonbön och somnade. På nat¬ 
ten vaknade han vid att någon bultade ett antal slag på gårdens trappsten. Han fick då se 
mor Ingeborg stående där i samtal med en osynlig (»dä skulle ha varit puken själv»). 
Hon frågade vart barnet till den man tagit vägen, som nu låg under »stången». — »I brun¬ 
nen» svarade den osynlige. — »Du kan gärna ta den mannen med, ty han gick ej till grann¬ 
gården och lydde mig ej.» —- »Kan ej, ty han påtlade (= bad) innan han somnade.» — 
Mannen bröt upp tidigt på morgonen, ty han hade fått veta vad han ville, och hade intet 
mer att förhandla med mor Ingeborg. 
En annan sägen omtalade att sockenborna i Virestad sammansköto pengar till Inge¬ 
borg, för att vargen ej skulle bita deras boskap. Detta gjorde den ej heller, men man 
såg vargar gå ut och in i Mjärhultsgården som tama hundar. 
Om vi skulle sammanfatta de uppgifter, vilka resa sig för de myn¬ 
digheter, som bära ansvaret för Linné-minnets vårdande på Stenbrohults 
klassiska mark, och bland dem har vårt Sällskap sin anspråkslösa men 
bestämda plats, skulle dessa såsom jag fattat sakläget vara: 
En fullständig undersökning och uppteckning av Råshults-gårdens 
Linné-minnen, såväl vad byggnader, inventarier som vegetation angå, och 
ett förslag till en på rationella grunder ordnad vård av dessa samt in¬ 
spektion av gårdens skötsel. 
Stenbrohults-brandtomtens undersökning och fridlysning. 
En noggrann undersökning av Stenbrohults sockens flora och vegeta¬ 
tion (eventuellt även fauna). Materialet lägges till de samlingar i Linné- 
huset i Uppsala, om vilka strax skall talas. 
Sägner och traditioner, som äro förknippade med Linnés släkt och 
hans samtida, upptecknas. 
