I LINNÉS FOTSPÅR 
49 
Linné och Uppsala. 
Om vi jämföra det skede av Linnés liv, för vilket Stenbrohult var 
medelpunkten, med Uppsala-tiden, är denna oändligt bättre känd. 
För kännedomen om hans liv och om den yttervärld, av vilken det 
kringgärdades, finnas flödande källor, och hängivna forskare av främsta 
rang ha gjort allt för att hugfästa minnet. Vi nämna endast sådana 
namn som ADAM AfZELIUS, E. ÄHRLING, M. B. SWEDERUS, THORE M. 
Fries och Tycho Tullberg. 
Om Hammarby och Linné-trädgården behöver jag ej här tala. 
Men väl krävas några påminnelser om vår skyldighet att i tid studera 
Uppsala-floran och dess linnéanska minnen samt kanske även att i vår 
mån ingripa för dess konserverande. 
Det var ju självklart att Linnaeus genast efter sin ankomst den 5 
september 1728 till akademien med förtjusning skulle kasta sig in i den 
vegetation, med vilken Upp-Sverige mötte honom. Som bekant dröjde 
det icke mer än till nästa vår förr än han tilldrog sig Olof CELSIUS’ 
uppmärksamhet, och härmed hade han fått den bästa handledning i denna 
växtvärld som samtiden kunde bjuda. Redan i Spolia Botanica (en av 
de på Vetenskapsakademiens försorg genom ÄHRLING utgivna ungdoms¬ 
skrifterna) från slutet av 1729 är han färdig med en sammanställning av 
de gjorda fynden. De följande studentåren voro strängt upptagna av 
bokstudier och undervisning, och män vet ringa om hans Uppsala-exkur- 
sioner. Med 1732 börja de stora forskningsfärderna inom landet, och så 
kom 1735 den långa utländska resan. Hemkommen fästes kan genast 
vid Stockholm, och först 1741 ha vi honom åter i Uppsala, då som väl¬ 
beställd professor. 
De exkursioner, som han hädanefter företog i Uppsalanejden, voro 
direkta led i hans undervisning. Vi ha den lyckan att i en särskild av¬ 
handling, Herbationes Upsalienses, summariskt ha dessa till förlopp och 
resultat beskrivna. Mycket återstår dessutom att finna i de handskrivna 
protokoll från dessa exkursioner och andra anteckningar från Linnés 
undervisning, vilka vila i de olika biblioteken, och av vilka ännu alldeles 
för litet är kommet under tryckpressen. Om i den monografi över Upp- 
sala-traktens flora, som Växtbiologiska institutionen vid Uppsala univer¬ 
sitet förbereder, och där förändringarna i vegetationen sedan Linnés tid 
skola utförligt behandlas, alla de outgivna protokollen och anteckningarna 
kunna beaktas, ställer sig ganska osäkert. 
Linné-Sällskapet skall säkerligen understödja de strävanden som göras 
för att bevara något av den natur, i vilken Linné gjorde sina världsbe¬ 
römda Herbationes. Ty ännu i dag ha vi kvar några härliga pärlor i 
4 — 2118. Sv. Linné-Sällsk. Årsskr. IV. 
