I LINNÉS FOTSPÅR 
59 
Ovan denna klippterräng fält och så brantens lund mycket utglesnad och starkt betad; 
mellan de sparsamma träden och buskarna växte något Sarothamnus scoparius. 
Norrut avskars terrängen av Tjörndala-ån. Dess erosionsdal genom branten upp¬ 
tages av en yppig lunddäld, utgörande en del av den gamla Törndala lund. I vegetationen 
märkas bl. a.: 
Alnus glutmosa Mercurialis perennis 
Campanula latifolia Quercus pedunadata. 
Festuca gigantea Tilia parvifolia. 
*Peucedanum Oreoselinum, som Linné »fan t här ofvan på detta berg och i denna lund 
som den allmännaste», kunde jag ej återfinna annat än i en örtbacke med Carex Paircei utmed 
vägen, som gick på nordsidan av Tjörndala-åns dalgång genom lunddälden. 
Vid en återblick på vilka förändringar Tjörndala-profilen undergått sedan Linnés be¬ 
sök framgå ungefär följande. 
Största förändringarna hade det »horizontela fältet» och den stora »ekeskogen» lidit. 
De hade nämligen under tidernas lopp odlats. Osäkert är, om de södra epilitorala ängarna, 
för vilka jag ej upptecknade Silene nutans och Veronica spicata — kanske de dock finnas 
där —, genomkorsats av Linné. Av de 4 hos Linné uppräknade bland ekeskogens »fagraste 
blomster af de raraste örter» återfann jag i den gamla skogens utkants-residua 2: Con- 
vallaria multijlora och Peucedanum Oreoselinum. 
De marina partierna och lunden voro minst förändrade. I lunden med dess rot an¬ 
tecknades ej Rhamnus catharticus, Orofais veimus och Convallaria verticillata. Om dessa 
verkligen saknas lämnar jag därhän. Undersökningstiden var knapp, och Orobus vemus 
kunde så långt fram på sommaren vara avbetad. 
Ha några element tillkommit under de gångna 171 åren? Detta är ju litet svårt att 
exakt angiva, särskilt naturligtvis enär Linnés förteckning icke på något sätt gör anspråk på 
fullständighet. Men ett par nyheter torde vara tämligen säkra. 
Det är knappast troligt att Isatis undgått Linné, om den vid tiden för hans besök 
växt i »Neptuni åker». Och skulle han funnit den, hade han alldeles visst anfört den. 
»Weide» var ju en av de yppersta bland tidens färgväxter, vilkas uppsökande spelade en 
framstående roll i reseplanen. Isatis torde för övrigt, liksom Crambe, vara något ambule¬ 
rande i sitt uppträdande vid de baltiska kusterna, där den sprides med havsdriften. — Saro¬ 
thamnus, vars praktfulla blomning dessutom skulle börjat vid tiden för Linnés besök, kan 
han ej ha förbisett. Troligen ha vi här liksom på flera ställen i södra Sverige en sen in¬ 
plantering. — Rumex thyrsiflorus var okänd för Linné. Mycket tyder på att den hos oss är 
en postlinnéansk antropokor. Möjligen kom den först till åkern, som upptogs i den epilito¬ 
rala strandängen, varefter frukter från exemplar på dess kanter blåst ut på epilitoralens sand. 
Någon tvekan torde ej lida att icke denna linnéanska profil är ett 
naturminne av rang och bland sådana tillhörande den grupp som ropar 
på skyddsåtgärder. Tyvärr kan den ej nu återkonstrueras i sin raka 
linje. Men alla rester av Törndala vida bekanta lund, vilka ähnu ganska 
mäktigt framträda i strandlandskapet, böra bevaras från vägen utmed 
Tjörndala-ån till lundens förtoning i betesmarkerna söderut. Sandstran¬ 
den med Elynms och Halianthus är nu genom åker skild från lunden, 
men kan i söder förenas med den genom ett stycke av stranden med 
tillhörande epilitorala ängar och strandsnår, varigenom åkern på Linnés 
horisontala fält komme att inneslutas i en båge av den här projekterade 
skyddsparken. 
