6o 
RUTGER SERNANDER 
Detta som exempel på vilka arbetsuppgifter de linnéanska natur¬ 
skildringarna såsom sådana lämna åt eftervärlden. Så tillkommer ett nog¬ 
grant uppletande av de enskilda naturföremål —- stenar och jordarter, 
växter och djur — för så vidt de finnas kvar eller kvarleva, vilka Linné 
beskrivit i resorna och sina journaler. Stuffer och exemplar av dessa 
tillvaratagas, konserveras och etiketteras på det noggrannaste. 
Det är detta systematiska insamlingsarbete av anteckningar, bilder, 
naturföremål etc., för vilket jag ville påkalla Sällskapets speciella intresse, 
emedan det har att skaffa med tvenne av dess institutioner: Linné- 
muséet och Linné-trädgården. 
Av Linnés naturhistoriska samlingar finnas som allbekant i hans 
fädernesland -— om man undantager några av K. Vetenskapsakademiens 
och Uppsala universitets institutioner — endast några fragment. Då i 
framtiden Sällskapet skall inreda de rum i Linné-huset, vilka en gång an- 
vändts till museum, finnes väl intet mera lämpat att uppställa kring de 
tomma väggarna än just de nu åsyftade samlingarna. Om de ej äro 
linnéanska i ordets mera stringenta betydelse, komma de säkerligen att 
ej blott för Linné-forskare och Linné-beundrare utan även för den aktu¬ 
ella botaniken, zoologien och geologien att ha sin direkta betydelse ej 
minst som en art av originalexemplar. 
I viss mån kunna samma synpunkter läggas på trädgården. Då det 
linnéanska artbestånd som en gång avlägsnades härifrån skall återupp¬ 
livas, böra bland andra följande principer göra sig gällande. Sedan man 
fått fullt klart för sig vilka arter skola som säkra Linnéaner odlas i hor¬ 
tus redivivus, böra de av dessa, som nu växa i den förvildade trädgår¬ 
den på gräsmattor o. s. v., noggrant uppsökas och överföras till rabat¬ 
terna. En ringa kontingent är naturligtvis kvar sedan den Thunbergska 
utflyttningen i början av 1800-talet -— den tidpunkt vid vilken det linné¬ 
anska tidevarvet får anses slutat —, men det är bäst att taga det säkra 
för det osäkra, då man ej bestämt känner att en modern inflyttning ägt 
rum. I alla fall bli de ganska fåtaliga, och frön och plantor måste i 
största utsträckning tagas från annat håll. Vad de svenska växterna an¬ 
går, bör man söka få frön och plantor från just de lokaler, på vilka 
Linné under sina exkursioner och resor funnit dem, särskilt naturligtvis 
då han uttryckligen säger att han härifrån hämtat exemplar till sin Hortus. 
All proveniens angives noggrant i kataloger och på etiketter. Även här 
kan man tala om ett slag av originalexemplar. 
Med några fall skall jag vidare exemplifiera vad jag i detta sam¬ 
band åsyftar med »originalexemplar». 
Nyss talades om Linnés med tiden ändrade och fördjupade upp¬ 
fattning av art- och varietetsbildnings-problemen. Under yngre år ville han 
tydligen i de yttre inflytelserna se orsaken till större delen av de »varie- 
