I LINNÉS FOTSPÅR 
6 I 
teter», vilka mötte honom, och först längre fram får han sitt geniala 
grepp på väsenskillnaden mellan vad vi nu kalla modifikationer och äkta 
varieteter. Det originalmaterial i naturen, på vilket han stödde sina upp¬ 
fattningar, är givetvis av stort intresse att studera och konservera, even¬ 
tuellt avbilda och odla. 
För att nämna ett specialfall: Viola tricolor L. har genom WlTTROCKS 
Viola -studier avslöjats som en oerhört variabel »storart». En av de första 
som lagt märke härtill var nog Linnaeus vid hans bestigning av Norby 
knöl i Medelpad (iter lapponicum, p. 20): 
»Här och där emellan klipporna woro små puncter, variis herbis 
repleta, och ibland dem några, som innehöllo violas tricolores, afhkajag 
såg somliga colore albo, somliga albo et coeruleo, somliga coeruleo luteo 
labio superiori, lateralibus et infimis coeruleis, alice labio super, coeruleo 
et luteo, lateral, coeruleo et luteo, infimis coeruleis. Och desse på en 
liten tract, så stor som en talrik, ja somlige diversa på en stielk 1 , till et 
klart tekn att desse eij äro åtskilde specie, utan att solenes drifwande 
wärma giör diversa couleurer, hälst då sufficiens aqvae copia adest, så¬ 
som här, där en liten wätska stadigt rant neder åht berget och fuchtade, 
ty hwar kunne wara warmare drifplats än här.» 
Originalexemplar till Linnés arter och former träffas blott i en viss 
utsträckning i hans herbarium. Som redan förut påpekats, kan man 
emellertid av kvarlevande exemplar eller deras ättlingar få goda håll¬ 
punkter att i tvistiga fall avgöra vad Linné menat. 
Den 12 maj 1732, »då jag war 25 åhr gammal på ett halfft dygn 
när», den alltid minnesvärda dag, då Carolus Linnaeus anträdt sin Lapp- 
landsfärd, kom han på aftonen under klerans spel in i skogen »inter 
Oekstad & Laeby» (Flora lapponica, p. 274): 
»Här i skogen så wij oräknelige tallar, som hade fuller en tiok 
bohl, men ingen proportionerlig högd; de nedersta grenarna woro så långa 
som de öfwersta och tåppen fattades, ja alla grenar tycktes koma ex 
uno centro, som på en palm, och öfwerst wara som afklipt, hkt jag läm¬ 
nar jordmonen, och ad mirerar, att naturen äfwen söker klippa sina trän; 
kallar allt så dem Pinus plicatae.» (iter lapponicum, p. 7.) 
Man har undrat vad detta kunde vara för tallform. Th. M. Fries 
(Bot. Notiser 1890, p. 262—264) har antagit, att det skulle vara Pinus 
silvestris L. f condensata Th. Fr. (busktall, Sernander 1905» P- 93 > 
fig. 11). Så är nog icke fallet. Denna märkliga varietet utmärker sig, 
som Th. M. Fries, 1 . c., diagnosticerar den, därigenom »att alla de tal¬ 
rika grenarne äro upprätta eller uppstigande, hvarigenom kronan blir 
mycket tät och får en äggrund eller nästan pyramidlik form. Stammen 
1 Wittrock har sedermera visat, att detta fenomen beror på att blommorna skifta 
färg efter olika ålder. 
