62 
RUTGER SERNANDER 
deremot är vanligen helt kort, nästan från marken sammansatt af ett större 
eller mindre antal upprätta grenar, hvilka hos yngre exemplar äro sins¬ 
emellan fria, ehuru så tätt sittande, att de kunna sägas bilda en knippa, 
men sedan, allt efter som de tilltaga i tjocklek och stadga, komma att 
hårdt trycka mot hvarandra samt slutligen sammanväxa.» Linné beskri¬ 
ver emellertid sin form som synes annorlunda; diagnosen motsvarar vad 
man gemenligen kallar paraplytall, analog med den paraply-en som 
t. ex. är avbildad i Sveriges Natur 1917, p. 195 » fig- 2 - Bilder av så¬ 
dana tallar finnas t. ex. hos SYLVÉN, p. 266, och SVENONIUS, p. 109. 
Fig. 8. Paraplytallar vid Dalboda i Viksta. Linnés »Pinus plicata» i Iter lapponicum. 
SYLVÉN överflyttar, p. 265, utgående från Fries’ identifiering, namnet 
plicata till den äkta coudensata. Detta är ej riktigt, utan vilja systematici 
upptaga namnet plicata, böra de göra det för paraplytallen. 
Ett annat skäl för min uppfattning ligger emellertid i att busktallen 
icke tyckes växa utmed landsvägen Uppsala—Viksta hed, men väl para¬ 
plytallen. Jag har sett en stor sådan vid Läby gästgivargård, Björk- 
linge, samt 3 mycket stora på uthusplanen till Dalboda i Viksta socken 
( ;i /io 1920). Denna Dalboda-förekomst är rätt märklig. De 3 träden 
torde vara jämnåriga och ha väl från början uppväxt mer eller mindre 
friställda. Det enas omkrets vid brösthöjd mättes till 207 cm. Utseen¬ 
det och dess överensstämmelse med den linnéanska beskrivningen fram¬ 
går av bifogade bild, fig. 8. Tillväxten, som Dalbodas ägare, skogvak¬ 
taren E. JOHANZON, haft tillfälle att följa sedan flere årtionden tillbaka, hade 
