7° 
EINAR LÖNNBERG 
vid respondentens namn: » Pseudo-Medic: stud.» Man kan därav förstå, 
att LlNNÉ ej hade så stor aktning för honom. 
Orsaken varför LlNNÉ dock inlät sig på ifrågavarande opposition, 
framgår av hans inledningsyttrande. Han vänder sig till den »högtlärde 
Hr Praeses, Doktorn och Medicine Professorn, mina studiers gynnare, den 
högst vördnadsvärde» och säger »på Din befallning — — — har jag 
tvungits åtaga mig denna opposition, ehuru den är svår — —». Det 
var honom dock fördolt, fortsätter han, huru han skulle fullgöra sitt upp¬ 
drag. Han erkände att visserligen hade studiet av naturalhistorien varit 
honom kärt och för varje blivande läkare högst nödvändigt, men det 
smärtade honom, att han aldrig haft tillfälle att noggrant undersöka en 
sådan fisk, d. v. s. lax, då dylika ej funnos i hans hembygd. Skämt¬ 
samt tillägger han, att det är omöjligt att på bordet företaga en sådan 
undersökning, då blott dess »principia chymica» utforskas med smak¬ 
sinnet. Emellertid gladde det honom, att en så lycklig stund erbjudit 
sig för honom, då han skulle få tillfälle att av den högtlärdes mun få 
kunskap om dess verkliga livshistoria och få sina enkla tvivelsmål sking¬ 
rade. Trots denna bekännelse om sin oförmåga kastar sig LlNNÉ oför¬ 
skräckt in i oppositionen efter att ha yttrat några artiga ord till respondenten. 
»Jag anser det vara överflödigt att anhålla om Din välvilja högst artige 
Herr Respondent, då jag förut ofta erfarit den, och övergår sålunda 
utan vidare omsvep till själva saken, och dä tiden nästan utlupit, skall 
jag blott framställa ett eller annat argument, då vi ju av det redan sagda 
hava nog och övernog lärt känna Din djupa lärdom.» Med hänsyn 
såväl till Linnés förut omtalade anteckningar på titelbladet som till den 
kommande oppositionens form och innehåll, kan man ej undgå att häri 
finna en god portion ironi. 
LlNNÉ förbigår respondentens etymologiska förklaringar av laxens 
namn. Det latinska salmo, säger denne, hade Olof Rudbeck förklarat 
härleda sig från sal (= salt), och då var det ju ej värdt att komma med 
några andra förklaringsförsök. 
Det första LlNNÉ invänder emot är, att förf. uppgiver, att » ancho- 
rago », kroklax är den stora, gamla laxen. Det vill LlNNÉ ej vara med 
om. »Av själva Din beskrivning», säger han, »framgår det tydligt, att 
Eder anchorago eller kroklax är en säregen art, skild från övriga laxar 
och därför borde den rättare kallas salmo rostro incurvo. Det är näm¬ 
ligen omöjligt, att en så väsentlig del är så oregelmässig och så utväxer 
eller avtager, som Du beskriver, isynnerhet då underkäken hos Eder 
anchorago är benartad.» Då detta ej kunde bevisas och stred emot sunda 
förståndet, menade Linné, att det hade varit bättre att utelämna det än 
försvara det. Det skulle synas sannolikare, om förf. härav gjort en ny 
art. I denna opposition blottade LlNNÉ alltså mycket uppenbart sin 
