LINNÉ SOM OPPONENT PÅ EN ICHTHYOLOGISK DISPUTATION I73O 
7 1 
förut bekända bristfälliga kunskap, och BONGES framställning om, hur 
»kroken» framträder, när laxhanarna uppstiga i floderna till lek och av¬ 
tager, då de återvända till havet, är naturligtvis riktig. Han omtalar 
även korrekt den stigande laxens färgförändring. 
Härnäst angriper Linné förfls beskrivning av skillnaden mellan lax 
och laxöring. Han påstår, att den är »mycket dunkel» och talar om en 
»confusio mira ». Då förf. sagt, att dessa fiskar äro »så lika varandra, 
att de knappt kunna skiljas annat än av de erfarna», skulle det varit nöd¬ 
vändigt att lämna en sann och verklig artskillnad mellan dem. Linné upp¬ 
tager bit för bit den framställda diagnosen och underkastar den en ganska 
omild kritik. BONGE hade sagt, att laxöringarna skildes från smålaxar 
genom 1:0) »kortare huvud». Storleken ger ingen artskillnad, säger Linné, 
då det finnes större och mindre inom båda arterna; månne ej en större 
öring har lika stort huvud som en liten lax. Sålunda förvirrar och för¬ 
stör storleksuppgiften mera än den utreder. 2:0) »nästan rundt huvud», 
det kan man få se hos lax också, säger Linné. 3:0) »trubbig nos», detta 
kännemärke är varken tillräckligt eller tydligt, utan högst vilseledande; jag 
har aldrig sett några laxar med spetsig nos, förklarar Linné. 4:0) »kroppen i 
förhållande till storleken kortare och tjockare», även detta förkastas av LlNNÉ, 
då det är en relativ karaktär, som förutsätter kännedom om den andra med 
vilken jämförelsen göres. Vidare utmärker storleken intet, då den varierar 
med åldern. Detsamma gäller ock uppgiften om »smärre fjäll». 5:0) »fjäll 
mindre silverglänsande, de svarta fläckarna talrikare och runda». Ej 
heller denna dock fullt riktiga karaktär finner nåd för LlNNÉ, som är 
djärv nog att påstå, att färg aldrig utgör artskillnad. Han vill stödja 
detta med det mera fiffiga än bevisande, att det finnes både svarta och 
vita kor av samma art, och den vita haren skiljer sig till tiden, men 
ingalunda till arten från den gråa. Han tycker sig än mera förkrossa 
förf. därigenom, att han citerar, vad denne själv sagt om laxarnas färg¬ 
förändring under vandringen, vilket ju dock är något annat. 6:0) »stjärten 
bred och kort ej kluven». »Laxens stjärt är ju mycket bred, det måste 
ju var och en, som sett en lax ha iakttagit», säger LlNNÉ och »kort» 
är ett relativt uttryck utan värde. »Om en laxstjärt fälles ihop», fort¬ 
sätter han, »synes den kluven, vilket den ej är, om den utbredes, och 
ovisshet råder, om förf. talar om den utbredda eller hopfällda stjärten». 
På detta sätt vindicerade opponenten bort ännu ett verkligt särmärke. 
På ett ställe säger förf., »Laxens huvud klädes av en slät och fet 
hud». Häremot framhåller LlNNÉ med en viss överlägsenhet: »Vi lära 
av anatomerna, att huden består av själva epidermis, rete Malpighii och 
själva [läder-]huden och förövrigt av ingenting mera». Man kunde därför 
ej tala om en fet hud. 
När förf. litet längre fram försöker sig på att giva en diagnos för 
