72 
EINAR LÖNNBERG 
laxen, lyckas han så illa därmed, att han i hög grad utsätter sig för 
LlNNÉS skämt. Bonge giver laxen först följande attribut »oceanicum 
fluviatilemque». Härtill yttrar LiNNÉ: »men om någon kringströvande 
lax råkade in i en sjö, skulle jag önska att veta, hur den skulle kallas, 
då det är nödvändigt, att den skall vara oceanicus eller fluviatilis. Härav 
följer också, att om laxar träffas i något annat hav än oceanen de borde 
få ett annat namn». — — — »Då laxen serveras på bordet eller ut- 
bjudes på salutorget är den överhuvud taget ej längre lax, emedan den 
varken simmar i hav eller floder.» Efter detta skämt kommer ett ma¬ 
ningsord, som redan låter den blivande store systematikern skymta fram: 
»Varje definition i enlighet med karakteristiska kännetecken skall i na- 
turalhistorien vara så klar och tydlig, att man vid första blicken ej tvekar, 
till vilken klass föremålet skall hänföras.» 
Till den andra karaktären » sanguineum » säger LiNNÉ spefullt. »Jag 
skulle önska få veta av Dig förträfflige Herr Respondent, om motsatsen 
finnes, jag ber, att Du skall uppräkna några fiskar, som sakna blod. Ja 
än mera jag ber, att Du skall visa om något enda litet levande djur i 
hela världen är utan saft och vätska för näring och cirkulation. Du kan 
knappt nämna en växt. Eller anser Du månne, att den purpurröda färgen 
är väsentlig för blod? Ingalunda! Men om purpurfärg skulle vara blod, 
då skulle Lapathum folio acuto nitente 1 C. B., som växer på våta ställen 
och i eller vid floder i England, vara att hänföra till samma släkte. 
Anatomerna definiera ingalunda blod som en purpurfärgad vätska. 
Laxens blod är ej i och för sig rödt, utan vitt, ehuru det synes röd för 
våra ögon, ty denna färg härleder sig från små kulor som äro överallt 
inblandade i det, såsom den högtlärde LEEUWENHOEK för länge sedan 
visat, och om man avskiljer dessa kulor, kommer den vita färgen fram, 
som är den naturliga. — LiNNÉ vill härmed visa, att han hade reda på 
de röda blodkulorna och det färglösa plasmat. Mindre lycklig är LlNNÉS 
invändningar mot uttrycket » branchiis respirantem » (andande med gälar). 
Han menade nämligen, att respirare endast skulle betyda andas luft, 
som vid inandning insuges och åter utblåses. »Men jag förmodar», sä¬ 
ger han, »att det ej är obekant för någon, att de med gälar begåvade 
fiskarna hämta in vatten ej luft, och fördenskull är det mindre riktigt att 
säga respirare .» 
Vidare anmärker han på uttrycket » c or de unico ventriculo pr a; dito ». 
»Med ventrikel skall kanhända förstås hålrum, men anatomerna ha gjort 
det bekant, att varje hjärta hos dem, som andas med lungor, har 4 
hålrum [Detta är naturligtvis giltigt endast för däggdjur, fåglar och kroko¬ 
diler; ej för övriga reptilier eller för batrachier!] men hos de gälandande 2.» 
Vid attributet » oviparum » utbrister Linné. »Jag vet ej, utmärkte 
1 Möjligen vattenskräppa Kumex hippolapathuni. 
