76 
EINAR LÖNNBERG 
lösas i vatten. Sålunda kan i detta avseende intet bevis från växtvärlden 
gälla om djuren». 
»I det föregående kallar Du små laxar ’ salmulos', vilka ej skilja sig 
från laxar till arten; är det ej så? utan blott till åldern.» 
»Gif nu akt, jag ber, att Du ej faller i egen grop. På sid. 7 säger 
Du att » Salmulv > (smålaxarna) 1 —- — hos oss vid flodstränderna — —- 
— — —- begärligt röva de rensade laxarnas inälvor (som kastats i 
vattnet), som om de slogos om arvet.» »Och likväl säger Du förträff¬ 
lige Hr. Förf. på sid. 15 att -— — ’sötvattnet för dem är tillräckligt’ 
och på sid. 16 att 'laxarna ej äta i floderna’. Dessa motsägande och 
motsatta yttranden kunna ej på en gång vara sanna. Det är alltså Din 
skyldighet att lösa denna gordiska knut.» — Vad svaret blev härpå, är 
naturligtvis lika litet här som i föregående fall känt, men nog skulle det 
varit av intresse att veta. 
Bonge omtalar i det följande, att vissa delar av laxen användes som 
husmedicin. Bl. a. skulle laxens torkade galla just ej vara sämre än björn¬ 
galla. Den löstes i sädesbrännvin och nyttjades som magtinktur, men 
även för att bota gamla sår, rinnande ögon o. s. v. Häremot har Linné 
ingen invändning att göra, men då förf. säger, att fettet är bra mot 
smärtor i öronen, påstår han motsatsen. »Från den högtärade och högt- 
lärde Professorns och Praeses’ egen mun hade man föregående termin 
under de offentliga föreläsningarna hört huru många olyckor som kommit 
av användning av oljor (1. fett) vid öronvärk, huru många som härigenom 
blivit döva, för att förbigå 600 andra olägenheter.» 
Förf. säger vidare, att läkare varnat för, att allt för mycket laxätande 
skulle försvaga synskärpan, liksom fallet är vid tärandet av fett av gäss och 
strandfåglar. Detta föranleder ej någon anmärkning från opponenten. Men 
när förf. säger, att fiskätare ej sällan hemsökas av skabb och även de, 
som föra ett lättjefullt liv, isynnerhet om de dessutom ofta förtära mjölk, 2 
opponerar sig Linné. Om Hr. Förf. anser, att skabb uppkommer, om 
man ofta förtär mjölk, så har jag helt motsatt mening, säger han. För 
det första, säger han, är mjölken fetthaltig och motverkar därför i hög 
grad skabb. Det andra argumentet, som framställes av LlNNÉ, är litet 
svårbegripligt, men hänför sig väl till ett uttryck av förf., vari denne 
säger, att man ej bör förundra sig häröver d. v. s. över mjölkförtärandets 
1 Detta är säkerliger en felobservation av Bonge. De småfiskar, som han sett äta ut¬ 
kastade laxinälvor, voro ej laxungar, utan sannolikt elritsor. Men LlNNÉS anmärkning är 
icke dess mindre felaktig, ty de i älvarna levande laxungarna behöva ej ha och ha ej heller 
lika vanor som de uppstigande leklaxarna, vilka senare ej äta under uppvandringen. 
2 » Imprimis si lacticvnioi’um accesserit usus frequentior *. Då » lacticinium » betyder mjölk¬ 
rätt, och det i det följande talas om skarpa ämnen, är det möjligt att det här avses sur mjölk, 
tätmjölk eller något dylikt. 
