LINNÉ OCH ABRAHAM BÄCK 
87 
hans verk. I Leipzig prof. Ludwig, i Halle prof. Lang, i Berlin prof. 
Gleditsch och Linnaeus’ gamle vän från Leyden, de Lieberkiihn. I Halle 
roar han sig med »Hrne Stahlianerna och Prof. Junker. De ha en narrisk 
Theorie, men en beqväm practique i synnerhet för en slug Medicus». 
I Berlin' ser han hos Lieberkiihn konceptet till en dissertation: De villis 
intestinorum, som innehöll den viktiga upptäckten av tarmkörtlarna hos 
människan. 
I sina brev till Bäck håller Linnaeus denne au jour med allt vad 
som inträffar hemma i den medicinska världen. Det är uppenbart, att 
Bäck tänkt gå den akademiska vägen och att han på det ivrigaste under- 
stödts av Linnaeus, men motarbetats af det Rosénska partiet. Det 
gällde nu professuren i medicin i Lund efter Döbelius. Linnaeus meddelar 
d. 16 jan. 1744, att Rothman (hans gamle lärare från Växjö), Leche och 
Eberhard Rosén stå på förslaget. Härtill svarar Bäck, att hade han vetat 
om ledigförklarandet, skulle han sökt komma på förslaget. I ett senare 
brev (13 Martii 1744) omtalar Linnaeus, att unge Rosén och Leche äro 
resta ner till Lund för att disputera och att dr Wallerius gör sig beredd 
att söka; förslaget är alltså ännu icke uppsatt. Följden av denna upp¬ 
lysning är, att Bäck sänder in sin ansökan till konsistoriet och även skri¬ 
ver till kanslern Gyllenborg. Denna ansökan torde väl knappast uppta¬ 
gits, ty åter skriver Linnaeus 27 juli 1744, att Rothman fått i:sta, Rosén 
2:dra samt Leche och Wallerius paria vota till 3:dje rummet. Han till¬ 
lägger »sic absentes carent» (så bliva bortavarande lottlösa). Slutligen 
kan han 5 febr. 1745 meddela, att »Rosén är professor i Lund, sedan 
Lifm. Rosén liggat 74 åhr i Stockholm och arbetat där på». 
För övrigt innehålla breven från Linnaeus ständiga uppmaningar 
till Bäck att hemsända frön och växter för trädgården, och den utländske 
resenären är icke sen att uppfylla dessa önskningar. Särskilt från Paris 
kan han ganom B. Jussieus tillmötesgående hemsända mycket. Såsom 
bevis för det intresse, varmed Linnaeus emottager dessa sändningar, kan 
anföras följande: 
»Just nu fick jag pacquetet ifrån Stockholm. Hr Doctoren altere- 
rade mig så, at jag räds, det jag måste öpna ådran; bloden giäser i mig. 
Gud gifwe jag här af ej fastnade i någon siukdom. jag skulle biuda till 
att tacka Hr Doctoren, men jag finner inga ord at betyga min tacksam¬ 
het. där war så mycket och så rart, at om alt det wille wäxa i trägår¬ 
den, borde jag aldrig önska mehr här i werlden. alt hwad rart, kiärt och 
angenämt gifs i Europa och af mig kunnat önskas war där uti en bunt. 
min obligation är hos Prof. Bernh. Jussieu och Hr Doctoren större, än 
jag kan den uttala. Ninsi! Morina! Neurada, Petiveria et omnia! o 
bone Deus! Gud gifwe at Hr Adlercrans ej låtit dem uptorkas. hoppas 
doch at de mäste slå an. Herre, gå de fort, så skall jag årligen i åmin- 
