LINNÉ OCH ABRAHAM BÄCK 
89 
utländska hospitalen och att man ej gjort sig mödan att på detta sätt till¬ 
godogöra sig sjukdomsmaterialet till fromma för medicinens uppkomst. 
Boerhaave och hans lärjunge van Svieten voro de, som gingo i spetsen 
för medicinens utveckling på den väg, som Hippocrates redan anvisat. 
Talaren hade en gång till van Svieten framställt en fråga, vad böcker i 
medicinen, som han kunde med nytta läsa. »Läs, sade han, Hippocrates 
och de gamles skrifter, så råken I på hemligheten af Läkarekonsten.» — 
Vid ett lasarett har man vidare tillfälle att uppfinna och utbilda nya 
kirurgiska metoder och pröva nya läkemedels verkningar. Här kunde 
man bäst anställa riktiga rön, »i hvad slag af fallande sot som Mispel 
(Viscum) gör tillfyllest, efter det som Herr Colbatch hafver förfäktat. Om 
Dulcamara gör under i Giktpassion, eller Belladonna i kråfvetan såsom 
professor Juncker tror, och om Colchicum är det rätta Talisman i Pest 
och smittosamma sjukdomar, såsom den gamle Vedel påstått. Huruvida 
Arnika Schroderi är makalös i invärtes skador och brott. I hvad slag 
och grad av lungsot den Islänska mossan gör tillfylles. Om och när 
Virga aurea, som Piso och Selenander så upphöja, gör skäl för sig i 
stenpassion. Om Persicaria, som Schults berömt, gör nytta i Njure- och 
Biåssjukdomar, om Galeopsis håller prof i en viss fruntimmers sjukdom 
etc.» — Man förstår av detta uttalande, vilken betydande roll bota¬ 
niken spelade i 1700-talets medicin. — Men det är icke allenast medici¬ 
nen, som vunne på ett lasaretts inrättande. I sista hand bleve det det 
allmänna, som bure frukten av att äga ett väl inrättat sjukhus. Tillräck¬ 
ligt med läkare funnes icke i landet särskilt då det det gälde de grasse- 
rande farsoternas bekämpande. I Sverige funnes icke mer än nio Pro¬ 
vincial Medici. Hela landssträckor, såsom Helsingland, Medelpad, Jämt- 
land, Herjådalarne, Ångermanland, Västerbotten, Österbotten och Finland 
saknade läkare. I Hälsingland doge juni—augusti månader 1743 1,349 
personer i rödsot utan någon läkarehjälp. — Talaren redogör för de tal¬ 
rika erfarenheter han förvärvat sig under sin utomlandsvistelse i fråga 
om sjukhusens organisation. Han skildrar sjukhusen i London och Berlin, 
där redan sjukhus och klinisk undervisning finnes. Särskilt uppehåller han 
sig emellertid vid förhållandena i Hotel Dieu i Paris, som mycket till¬ 
talat honom. »Jag kan icke undgå att säja det jag ofta blifvit rörd, och 
ögonen velat brista i tårar, när jag sett intagas i detta Plospitalet de 
fattiga sjuka af åtskilliga land och tungomål, darrande af en grym Frossa, 
eller bleka och utmattade genom en svår rödsot; huru de klädas i rena 
kläder, läggas i en varm säng, skötas med tjenlig mat och läkedom, samt 
när sjukdomen blifvit häfven, födas till de förmå lemna Hospitalet.» Slut¬ 
ligen övergår talaren till att i några korta drag skissera pa vad sätt det 
nya hospitalet skall komma tillstånd. Man bör begynna med ett litet 
antal sjuka, med få och icke dyra husrum. Medlen böra väl användas, 
