LINNÉ OCH ABRAHAM BÄCK 
I I J 
selquists samlingar. Det är stora pgr, fast ej för ett rike». Bäck lyckas 
ordna saken, drottningen inlöser dyrbarheterna. Huvudinnehållet i brev¬ 
samlingen rör sig om medicinska och naturvetenskapliga frågor. Linnés 
lidelsefulla dyrkan av sin vetenskap, hans uppgående helt och hållet i en 
av denna fylld tankevärld, hans hela jorden omfattande samlarenit och 
hans omsorger om sin trädgård i Uppsala utgöra de mest bestående in¬ 
tryck som läsaren bevarar av breven till Abraham Bäck. 
Ett vänskapsband av den art, som förenade Linné och Bäck, torde 
tillhöra en förfluten tid och är i vår tid knappast möjligt. Det har över 
sig något av antikens innerlighet, djup och allvar. »Men huru länge skall 
M. B:s vänskap vara; hon måste wähl som de andra wählluktande och 
fagra blomstren hafwa sin tid», skriver Linnaeus redan 2 ®/i 1751. Far¬ 
hågan var ogrundad, ty i stället för att svalna, synes förbindelsen mellan 
de båda vännerna med åren blivit allt fastare för att först upphöra med 
Linnés död. De nyårsönskningar, som Linné nästan varje år sände Bäck, 
bära särskilt vittne härom. Otvivelaktigt var bådas kärlek till botaniken 
den länk, som förenade dem. Det var uppenbart Linnés största glädje¬ 
stunder, när han på kvällarna vid besöken i Stockholm fick gemensamt 
med vännen genomgå dennes herbarium. Men därjämte bidrogo gemen¬ 
sam livsåskådning och likartat sinnelag att hålla dem samman i livets 
växlande skiften. Ädel humanitet, arbetsamhet, intresse för det allmän¬ 
nas väl utmärkte i lika hög grad den ene som den andre. »Endast dyg- 
dige menniskor hava vänner», skriver en av 1700-talets största män. 
Redan på 1750-talet börjar Linné att klaga över sin hälsa. »Jag 
grånar, magrar och förfaller dagligen», skriver han i februari 1758 och 
strax efter: »med åhren avtaga munterhet, vigilance och minne». I bör¬ 
jan av år 1772 är hans hälsotillstånd dåligt. Han fruktar slag. Hufvu- 
det will wimbla, hälst då jag lytar; fötterne snafwa, liksom när någon är 
full, hälst på högra sidan. Det faller mig ej underligt, jag har wunnit 
de åhr, som ej 9:de av 100 födda ärnå, jag har sträfwat och arbetat av 
all hog, alla krafter och allt sinne; sielfva jernet nötes». 2 > 177 2 - I 
ett senare brev lämnar han upplysningar om sitt levnadssätt. »Diaeten 
min felar intet på det M. K. Br. kunne tro, jag smakar aldrig brännvin, 
utan då jag har främmat, och då en liten sup med mycket vatn; ofta 
och på hela månaden ej en droppa. Öhl har jag sannerligen icke druc¬ 
kit 1 kanna på- 1 ^ åhr till samans räknat, ty jag har altid fått där af syra, 
men the, 3 tassar hvar morgon, och coffe 2 tassar hvar äftermiddag, hvil- 
ket jag nu efter insultum aikortat till 1 tass. Coffet torde vara en orsak, 
Älliest kan det på intet sätt tillskrifvas windryck (jag dricker icke win, 
utan endast hos Hr. Arch. Baeck), mitt proverbium är: jag dricker aldrig 
hos andra win, ty jag will aldrig tractera andra med win, jag skall giöra 
ed, at jag in alles, för än jag fick attaquen, ej druckit x / 2 stop win, se- 
