120 
NILS SVEDEL1US 
förra århundradet, dä Östgöta nation av universitetet arrenderade trädgården 
och då enligt tidens smak 1700-talets italiensk-franska trädgårdskonst med 
dess strängt geometriska arkitektur med alléer, häckar och öppna per¬ 
spektiv så småningom fick vika för den »engelska parken», som genom 
sin oregelbundenhet och sina växlande scenerier mera skulle erinra om 
naturen själv. 
För ett avgörande av denna fråga fordras förutom kännedom om 
de ifrågavarande trädens ålder även en noggrann bestämning av tidpunk¬ 
ten för de gamla linnéanska häckarnas borttagande. Man vet ju genom 
muntlig tradition från Th. M. Fries och T. TULLBERG, att ännu vid 
mitten av 1800-talet stodo linnéanska granhäckar kvar. Härför behöver 
emellertid ej åberopas endast muntlig tradition. En tillförlitlig uppsats 
om »Upsala Trädgårdar och Anläggningar» av DANIEL MULLER i folk¬ 
kalendern Svea för år 1858 ger härom tydligt besked. 1 Denna uppsats 
i Svea för 1858 är daterad »Upsala 1856» och tydligen tryckt efter för¬ 
fattarens död. MULLER var »Örtagårdsmästare» vid universitetets botaniska 
trädgård och tydligen en synnerligen framstående hortikultör. Under 
hans tid infördes i akademiträdgården flera tusen nya växter, och för de 
förtjänster han inlagt om Uppsala läns trädskolor belönades han med hus¬ 
hållningssällskapets stora guldmedalj. Han var därjämte även en flitig 
författare icke blott på hortikulturens, utan även på skönlitteraturens om¬ 
råde. Han avled i sept. 1858 under den koleraepidemi, som då hem¬ 
sökte Uppsala. En nekrolog över honom återfinnes även i Svea för 1858. 
MULLERS uppsats är en utmärkt källa för kännedomen om Uppsalas 
planteringar och deras historia. Den inledes med en skildring av de 
gamla linnéanska trädgårdarna, Svartbäcksträdgården och den vid Ham¬ 
marby. Där säges om Svartbäcksträdgården (s. 137): »För det sanka 
och kalla lägets skull öfvergaf Upsala Akademi detta i hög grad klassiska 
ställe. Nu är den förr så berömda trädgården gräsbeväxt. De gran¬ 
häckar, hvilka omgåfvo qvarteren, hade ett förväxt och fult utseende och 
borttogos för ett par år sedan, då nya sattes i de gamlas ställe. 2 
Endast några stora träd återstå, om hvilka det säges, att Linné plan¬ 
terat dem.» Att trädgårdens förfall verkligen smärtat MÖLLER framgår 
även av följande rader: »För det historiska intresses skull, som fäster sig 
vid denna trädgård, besökes densamma ännu rätt ofta af resande. Här 
kunde och borde vi ådagalägga, att vi hedra LlNNÉS minne.» 
För oss är i detta sammanhang uppgiften om häckarna av största 
värde. MÖLLER säger, att de gamla linnéanska häckarna togos bort »för 
ett par år sedan». Då uppsatsen i Svea för 1858 är daterad »Upsala 
1 J a g i tacksamhetsskuld till akademiträdgårdsmästaren I. Örtendahl i Uppsala 
för påpekandet av denna uppsats. 
2 Spärrat av förf. 
