LINNÉTRÄDGÅRDEN I 9 2 O 
*3* 
i den första lilla sjön. Därifrån rinner vattnet ner i den mellersta utvidgningen, 
som är den största och som har en större central växtgrupp med blomvass 
(Butomus), svärdslilja (Iris Pseudacorus) o. s. v. Slutligen kommer 
vattnet genom den sista »forsen» ner i den sista utvidgningen för att 
slutligen försvinna i en av grövre starrarter som t. ex. slokstarr (Carex 
pseudocyperus) samt fackelblomster (Ly thrum Salicaria) och kabbe¬ 
leka (Caltha palustris) m. fl. bildad sumpmark. Kanten omkring flod¬ 
dammen är klädd med starrarter i enlighet med föreskrifterna i »Hortus 
Upsaliensis». Dessutom har här något högre upp, särskilt kring sten¬ 
blocken vid »bäckens» mynning, funnits en lämplig plats för diverse orm¬ 
bunkar, såväl ovanligare som safsa (Osmunda re galis), strutbräken 
(Onoclea Struthiopteris) m. fl. som även mera allmänna som träjon 
(Polystichum Filix mas), kärrbräken (Polystichum Thelypteris) och maj- 
bräken (Asplenium Filix femina) m. fl. samt dessutom lummerarter. 
VÄXTERNA Å AREORNA OCH PRYDNADSRABATTERNA. 
Sedan areorna utlagts och enligt den hårlemanska planen varje area 
uppdelats i sina 44 sängar begynte förliden vår utplanteringen av växterna 
efter LlNNÉS sexualsystem med dess 24 klasser. 1 :a klassen Monandria har 
å varje area fått sin plats längst upp vid areans mot dammarna vända 
kortsida i den inre, närmast mittelgången belägna raden och fortsätter 
sen klass efter klass ned mot huvudingången, varpå systemet sen fort¬ 
sätter på samma sätt i den andra yttre raden. Naturligtvis blir det ut¬ 
rymme, som tilldelas de olika klasserna, högst olika. Klasser som den 
3:e (Triandria), den 5:e (Pentandria), den 6:e (Alexandria), den I3:e 
(Polyandria), den I4:e (Didynamia), den if.e (Diadelphia) och den i9:e 
(Syngenesia) upptaga naturligtvis var för sig flera sängar, medan sådana 
som den i:a (Monandria), den f.e (Heptandria) och den 9 :e (Enneandria) 
på sin höjd representeras av en eller annan växt. 
Fanns det för själva trädgårdens utläggning en klar och tydlig plan 
att följa, var detta däremot icke i samma grad fallet med växtbeståndet. 
I »Hortus Upsaliensis» av år 1745 finnas visserligen ganska vidlyftiga 
växtförteckningar, men endast släktena — inga arter -— omnämnas. För¬ 
klaringen härtill får väl tillskrivas det förhållandet, att ett arbete, som 
skulle användas som disputation, ej fick vara för omfångsrikt, och den 
korta och bekväma binära nomenklaturen var ju då ännu icke av LlNNÉ 
införd. Den kom först åtta år senare i bruk vid utgivandet av »Species 
plantarum» år 1753. Tre år efter NAUCLÉRS disputation utgav LlNNÉ 
en ny »Hortus Upsaliensis» (1748) med förteckning på de växter, som 
han infört i trädgården alltsedan 1742. Denna upptager enligt LlNNÉS 
