1 34 
NILS SVEDELIUS 
mattorna på våren blommande gulsipporna (Anemone ranunculoides) som 
den sibiriska nunneörten (Corydalis nobilis) av linnéanskt ursprung. 
Detsamma är alldeles säkert fallet med hässleklockan ( Campanula lati- 
folia) och väl också med björnflokan (Heracleum sibiricum), vilka i en¬ 
staka exemplar ännu förekomma i trädgården. Den väldiga svartpoppel, 
som för ett i o-tal år sedan blåste omkull i en våldsam höststorm, var 
ävenså en kvarleva från trädgårdens äldsta växtbestånd, i det att den, 
vad årsringarnas antal utvisade, härstammade till och med från den för- 
linnéanska, den rudbeckianska, tiden. Ett par väldiga stamsektioner, som 
placerats på var sin sida om ingången till trädgården och som skymta 
fram i bakgrunden å fig. i, stå nu kvar som de äldsta bevarade minnes¬ 
märkena från gamla dagar. Av i trädgården växande träd och buskar 
kan möjligen den gamla kastanjen nära ingången vara av linnéanskt ur¬ 
sprung. Huruvida ytterligare några buskar kunna vara det är högst osäkert. 
Det är i varje fall mycket anmärkningsvärt, att Muller i sin ovan (s. 120) 
omtalade uppsats om den gamla Linnéträdgården endast omnämner, »att 
några stora träd återstå, om hvilka det säges, att Linné planterat 
dem». Han nämner angående denna trädgård alls intet om några 
buskar eller örter. Däremot uppräknar han omkr. ett halvt dussintal då 
ännu kvarlevande linnéanska örter i trädgården vid Hammarby. Då av 
Östgöta nations protokoll tydligt framgår, att östgötarna inplanterade en 
hel del prydnadsväxter i trädgården — år 1855 beslöts ju blomplantering, 
där de linnéanska granhäckarna stått — så är det naturligtvis ytterst 
vanskligt att påstå, att alla de ännu kvarlevande gamla växterna verk¬ 
ligen äro av linnéanskt ursprung. På sin höjd får man här nöja sig med 
att påstå, att de kanske kunna vara det. 
Enligt en gammal tradition skulle ännu på mitten av 1800-talet om¬ 
kring ett 40-tal säkra linnéanska växter ha funnits kvar i trädgården, men 
år 1903 skulle de ha reducerats till blott 3, nämligen Campanula latifolia, 
en Symphytum - art samt svartpoppeln (jfr Th. M. Fries, Linné II, sid. 
123). Vilka de 40 arterna voro, känner man dock ej. Vid den nu före¬ 
tagna restaureringen har trädgården ordentligt dränerats, dammarna ha ju 
ånyo upptagits och de gamla gräsplanerna grävts upp, och detta har haft 
till följd, att en hel del växter plösligt dykt upp, vilka förut varit liksom 
försvunna eller i varje fall icke på många år blommat. Om nu dessa 
växter äro gamla linnéaner, är emellertid som nyss påpekades omöjligt 
att med säkerhet avgöra. Dessutom må man hålla i minne, att till Linné- 
festen år 1907 trädgården nödtorfteligen uppsnyggades, varvid även en 
hel del tidstrogna prydnadsväxter insattes. Över dessa 1907 inplanterade 
växter har emellertid akademiträdgårdsmästaren I. ÖRTENDAHL ännu en 
förteckning i behåll. Att t. ex. den nu i trädgården uppkomna ulltisteln 
(Ö 7 iopordon acanthium) härstammar från denna 1907 företagna inplantering 
